ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 р.	Справа № 643/2898/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Салтівського районного суду міста Харкова від 26.02.2026, головуючий суддя І інстанції: Замікула Б. С., пр-т Ювілейний, 38Є, м. Харків, 61005, по справі № 643/2898/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Департаменту патрульної поліції   
про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 , апелянт) звернувся до Салтівського районного суду міста Харкова з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (далі – відповідач, УПП в Харківській області ДПП), за участю третьої особи - ОСОБА_2 , в якій просив постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ББА № 066099 від 15.02.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 гривень скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Рішенням Салтівського районного суду міста Харкова від 31.10.2025 по справі № 643/2898/25 позовні вимоги залишено без задоволення.
26.11.2025 представник позивача звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив вирішити питання про повернення позивачеві помилково сплаченого судового збору в сумі 493,20 грн. В обґрунтування заяви зазначив, що позивач при зверненні до суду помилково сплатив судовий збір у сумі 493,20 грн, хоча відповідно до положень статей 287, 288 КУпАП особа, яка оскаржує постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати судового збору. На підтвердження своєї позиції представник позивача послався на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 у справі №21-1410а16. 
Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 26 лютого 2026 року по справі № 643/2898/25 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо повернення судового збору в сумі 493,20 грн.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Салтівського районного суду міста Харкова від 26 лютого 2026 року по справі № 643/2898/25 та ухвалити нове судове рішення про повернення помилково сплаченого судового збору на суму 493,20 грн.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, представник позивача зазначає, що при зверненні до суду позивачем було помилково сплачено судовий збір у сумі 493,20 грн за подання позову про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення. Стверджує, що відповідно до положень статей 287, 288 КУпАП особа, яка оскаржує постанову про накладення адміністративного стягнення, звільняється від сплати судового збору. У зв`язку з чим апелянт наполягає, що сплачений позивачем судовий збір підлягає поверненню. На підтвердження зазначеної позиції посилається на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 у справі №21-1410а16, а також на положення Конституції України, практику Європейського суду з прав людини та принципи доступу до правосуддя, вказуючи, що обов`язок сплачувати судовий збір у цій категорії справ суперечить процесуальним гарантіям оскарження постанов про адміністративні правопорушення.
Крім того, апелянт зазначає, що судовий збір не належить до обов`язкових платежів і зборів, передбачених статтею 67 Конституції України, а є складовою судових витрат, тому його сплата не може покладатися на особу у випадках, коли закон прямо передбачає звільнення від такого платежу. 
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Представником позивача подано до суду апеляційної інстанції клопотання про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
У відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Салтівського районного суду міста Харкова перебувала справа за позовом ОСОБА_1 (представництво інтересів якого здійснює Ушаков В.С.) до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ББА № 066099 від 15.02.2025, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.
При зверненні до суду із вказаним позовом позивачем було сплачено судовий збір в сумі 493,20 грн (з урахуванням понижуючого коефіцієнт 0,8 до ставки судового збору, у зв`язку із поданням позову через підсистему «Електронний суд»), що підтверджується копією квитанції № FEDQ-S62S-49KE від 23.02.2025.
Рішенням Салтівського районного суду міста Харкова від 31.10.2025 постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності залишено без змін, а позовну заяву - без задоволення.
Вважаючи, що судовий збір при зверненні до суду з вказаним позовом було сплачено помилково, позивач через свого представника подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив вирішити питання про повернення сплаченої суми судового збору у розмірі 493,20 грн.
Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо повернення судового збору в сумі 493,20 грн, суд першої інстанції виходив з того, що при зверненні до суду з позовом про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення судовий збір підлягає сплаті на загальних підставах, а тому сплачена позивачем сума не є помилково внесеною. При цьому суд урахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18.03.2020 у справі №543/775/17, відповідно до яких положення статей 287, 288 КУпАП не встановлюють пільги щодо сплати судового збору за подання позовної заяви у справах цієї категорії, а отже підстави для його повернення відсутні. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Так, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» (далі Закон № 3674-VІ).
За приписами ст. 1, 2 Закону № 3674-VІ судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України "Про судовий збір" та/або до адміністративного процесуального законодавства України, та/або до господарського процесуального законодавства України, та/або до цивільного процесуального законодавства України.
Платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
Положення ч. 2 ст. 3 Закону № 3674-VІ містить перелік об`єктів, за які не справляється судовий збір, а ст. 5 цього Закону - перелік суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг тощо, а також підстави звільнення від сплати судового збору осіб, які звертаються із заявами про захист не власних прав, а охоронюваних законом прав та інтересів інших осіб.
Відповідно до ст. 4 цього ж Закону за подання, зокрема, до адміністративного суду позовних заяв розміри ставок судового збору диференційовано за характером спору (майновий/немайновий), а також за правовим статусом платника судового збору (фізична особа/фізична особа - підприємець/юридична особа/суб`єкт владних повноважень).
Статтею 246 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) встановлено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
За Декретом Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року № 7-93 «Про державне мито» (у редакцій, чинній до набрання чинності Законом № 3674-VI) державне мито справлялося, зокрема, з позовних заяв, заяв (скарг) у справах окремого провадження, з апеляційних скарг на рішення судів і скарг на рішення, що набрали законної сили. Цей нормативний акт не містив положень про сплату державного мита як особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, так і органом (посадовою) особою, яка прийняла таку постанову.
Відповідно до ч. 4 ст. 288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Зважаючи на викладене, колегія суддів враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17, де зазначено, що аналіз установленого ст. 288 КУпАП права на оскарження постанови державного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення показує, що коло осіб, які мають право оскаржити таке рішення, порядок їх оскарження визначені і діють у редакції Закону України від 24.09.2008 № 586-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху».
З 11.11.2011 набрав чинності Закон № 3674-VI. Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин за подання заяв, скарг до суду, в тому числі у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державного управління, сплачується інший платіж - судовий збір, самостійні правові засади справляння якого, платники, об`єкти та розміри його ставок, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення визначено Законом № 3674-VI .
Прийняття Закону № 3674-VI не обмежує можливість дії чи прийняття у майбутньому законодавчих актів, які визначають пільги щодо сплати судового збору, отже, питання справляння судового збору, крім Закону № 3674-VІ, може регулюватися іншим законодавством (наприклад, ч. 2 ст. 239-1 КАС України в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VIІI «Про забезпечення права на справедливий суд», згідно з якою за подання і розгляд заяви з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів, судовий збір не сплачується, тоді як у Законі № 3674-VI такої підстави для звільнення від сплати судового збору немає).
Визначальним у такому випадку є наявність норми, припису про те, що у разі звернення до суду особа не обтяжується обов`язком сплачувати платіж, який належить сплачувати на загальних підставах при поданні до суду заяви чи скарги.
Відповідно до положень ст. 3, 5 Закону № 3674-VI серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, чи виключали б позовну заяву на постанову про накладення адміністративного стягнення з об`єктів оплати судовим збором.
Також Законом України від 19.09.2013 № 590-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» внесені зміни до положень КУпАП щодо сплати судового збору. Так ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а розмір та порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно з приписами ч. 7 ст. 283 КУпАП постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.
Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 5 ст. 4 Закону № 3674-VI).
Інших видів платежів (зокрема, у вигляді державного мита) у випадку звернення особи до суду Закон № 3674-VI не передбачає.
Тож особи, стосовно яких ухвалено судове рішення про накладення адміністративного стягнення, є платниками судового збору. У випадку незгоди із судовим рішенням про накладення адміністративного стягнення, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, учасники справи вправі оскаржити його в апеляційному порядку і Закон № 3674-VI винятків чи застережень щодо сплати судового збору за оскарження таких судових рішень не містить.
Отже, за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень ст. 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати ст. 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.
Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду також вказано, що Верховний Суд України в постанові від 13.12.2016 року (провадження № 21-1410а16) зазначив таке: «У справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, статей 2-4 Закону № 3674-VI позивач звільняється від сплати судового збору. КУпАП дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.
У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення.
Необхідними умовами для обчислення та сплати судового збору за подання апеляційної/касаційної скарги у цій категорії справ є встановлення і віднесення предмета оскарження до об`єктів справляння судового збору; ставка цього платежу, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Розгляд позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення провадиться з урахуванням положень статей 287, 288 КУпАП, які передбачають звільнення від сплати платежу за судовий перегляд цих рішень. Норми Закону № 3674-VI не містять положень щодо підстав, умов, розміру та порядку сплати судового збору за подання позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, а відтак і за подання апеляційної/касаційної скарги.
У зв`язку з цим за подання позивачем або відповідачем - суб`єктом владних повноважень апеляційної/касаційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у поряду і розмірах, встановлених Законом № 3674-VI, сплаті не підлягає.»
Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від такого висновку, вказавши, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.
Таким чином, наведені обставини спростовують доводи апелянта про звільнення позивача від сплати судового збору у цій категорії справ, що, у свою чергу, свідчить про відсутність підстав для визнання сплаченої ним суми судового збору помилково внесеною.
Посилання апелянта на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 у справі №21-1410а16, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки, як вказано вище, від наведеного у ній правового висновку Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №543/775/17 відступила, сформувавши інший підхід до застосування норм права у відповідних правовідносинах, який підлягає врахуванню судами відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України.
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо повернення судового збору.
Згідно з частиною 1 статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За визначенням, наведеним у статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Салтівського районного суду міста Харкова від 26 лютого 2026 року по справі № 643/2898/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.А. Спаскін   О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено 17.03.2026 року