УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/6956/25 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б. 
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого   Павицької Т.М.,
суддів   Борисюка Р.М., Шевчук А.М.,
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін м. Житомирі цивільну справу №285/6956/25 за позовом акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - Кущ Яни Василівни на рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2026 року, ухвалене під головуванням судді Сташків Т.Б. в м. Звягелі,
в с т а н о в и в :
У грудні 2025 року акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 69 201 грн 39 коп. та судовий збір в розмірі 2 422 грн 40 коп. В обґрунтування позову зазначало, що 18.01.2019 між АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2001228349801, відповідно до умов якого, відповідачка отримала кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 3 000,00 грн, який згодом було збільшено до 43 653,00 грн. зі сплатою 47,88% річних. Строк кредитування 12 місяців, зі спливом якого строк дії договору продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-кого із сторін. Кредитодавець виконав умови договору, надавши кредитні кошти в порядку та згідно умов договору. Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 69 201 грн 39 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 43 438, 60 грн; проценти за користування кредитом в розмірі 25 762, 79 грн, які позивач просив стягнути з відповідача.
Рішенням Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1  на користь акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 46 665 грн 27 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 43 438 грн 60 коп.; проценти за користування кредитом в розмірі 3226 грн 67 коп., а також судовий збір в розмірі 1 633 грн 52 коп. У решті позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник АТ «Перший український міжнародний банк» - Кущ Я.В. подала апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги, вказує, що Банк не погоджується з рішенням суду в частині відмови у задоволені вимог зі стягнення заборгованості по процентам у розмірі 22 536,12 грн, вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що «у кредитному договорі, укладеному у формі Заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, не передбачено розміру процентів за користування кредитом та строк повернення кредитних коштів». 18.01.2019 між Банком і відповідачем було укладено у письмовій формі договір (Заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 2001228349801 від 18.01.2019), згідно якого відповідач отримала кредит. Заява підписана сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Відповідач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов кредитного договору, а Банк виконав свій обов`язок – надав кредитні кошти та надав відповідачу всю необхідну інформацію про умови кредитування. Відповідач не була позбавлена можливості відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення Банку у письмовій формі з одночасним поверненням грошових кошів, одержаних згідно умов договору та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором, як це передбачено ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування». Жодних заперечень щодо умов Заяви відповідач Банку не надавала ні в момент підписання кредитного договору (Заяви), ні протягом строку його дії. Згідно частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Заява містить умову щодо процентів та зазначає розмір процентів у розділі Заяві «Кредитна картка» зазначено: реальна річна процентна ставка складає – 47,88%. Проте суд першої інстанції безпідставно зазначає, що заява не містить умови про проценти, що є підтвердженням неналежного з`ясування судом обставин справи, а також неналежного з`ясування судом доказів, наданих Банком в обґрунтуванням своїх позовних вимог . 18.01.2019 відповідач, поряд із Заявою, підписала Паспорт споживчого кредиту. Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит» (копія додавалася до позовної заяви). У Розділі 4 Паспорту споживчого кредиту інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача» передбачено процентну ставку; тип процентної ставки. Також зазначені відомості про реальну річну процентну ставку. Паспорт споживчого кредиту є преддоговірним зобов`язанням та не свідчить про погодження умов, однак така обставина не спростовує розміру кредитної заборгованості, доведеного іншими письмовими доказами. Відповідно до п.1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (надалі Закон) договором про споживчий кредит є вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Підписанням Заяви на приєднання до договору, клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення договору клієнт ознайомився з повним текстом договору (в тому числі тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами договору. Правомірність кредитування позичальників на підставі аналогічної правової конструкції - публічної часини договору (ДКБО) та індивідуальної частини договору (заяви) підтверджена. У п.4.3.3. ДКБО зазначено: 4.3.3. Строк дії кредитного ліміту при обслуговуванні кредитної картки на «умовах надання та обслуговування «кредитної картки з пільговим періодом та сервісом оформлення покупок «у розстрочку» дорівнює 12 місяцям, а при обслуговуванні кредитної картки на «умовах надання та обслуговування «кредитної картки «все можу» з пільговим періодом та сервісом оформлення покупок «У розстрочку» - 60 календарних днів з дня надання кредитного ліміту. Зі спливом вказаного строку, дія кредитного ліміту продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін. Строк дії кредитного ліміту може бути скорочено у порядку, визначеному цим договором. У разі незгоди клієнта щодо подовження строку дії кредитного ліміту, клієнт має звернутись до Банку із відповідною письмовою заявою не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення чергового строку дії кредитного ліміту. Відповідач не зверталася до Банка із заявою про відмову від продовження дії кредитного ліміту.
Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у стягненні всієї суми заборгованості за відсотками, тому в іншій частині на законність та обґрунтованість судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії користування кредитом закінчився 18.01.2023, а тому проценти за користування кредитом, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, підлягають нарахуванню у межах строку кредитування, саме з дня укладення договору 18.01.2019 і до закінчення строку дії договору 18.01.2023. Позичальнику нараховані проценти за користування кредитом в загальному розмірі 41 205 грн 23 коп., при цьому позичальником сплачено проценти за користування кредитом у вказаний період в загальній сумі 37 978 грн 56 коп., тому розмір процентів за користування кредитом становить 3 226 грн 67 коп. (41 205 грн 23 коп. - 37 978 грн 56 коп.).
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, з огляду на наступне.
За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Як вбачається з матеріалів справи, 18 січня 2019 року між АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2001228349801 у формі заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 отримала кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 3 000,00 грн, який згодом було збільшено до 43 653 грн. зі стандартною процентною ставкою - 47,88% річних. 
Заява № 2001228349801 підписана ОСОБА_1 
18 січня 2019 року АТ «Перший український міжнародний банк» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 3 000,00 грн, який згодом було збільшено до 43 653,00 грн, що підтверджується квитанцією та випискою про рух коштів.
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
У справі, що переглядається встановлено, що відповідно до розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 2001228349801 від 18.01.2019 року становить 69201,39 грн, з яких: 43438,60 грн –заборгованість за кредитом та 25762,79 грн – сума заборгованості за відсотками, яка нараховувалася з 21.01.2019 по 29.02.2024, за відсотковою ставкою 47,88% річних.
Згідно умов заяви № 2001228349801 позикодавець надав відповідачу грошові кошти зі встановленим кредитним лімітом 3000,00 грн, який неодноразово збільшувався, відсоткова ставка погоджена 47,88% річних.
Однак строк кредитування між сторонами не погоджено, та у заяві, підписаній ОСОБА_1 відсутній.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 підписала Паспорт споживчого кредиту, у якому вказана інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, а також строк кредитування, крім того, строк кредитування передбачений Договором комплексного банківського обслуговування не заслуговують на увагу, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим, банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми.
Зазначене узгоджується із висновком Об`єднаної палата Верховного Суду в постанові від 23 травня 2022 року в справі №393/126/20 та Великої Палати Верховного Суду, постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17.
23 грудня 2023 року набрав чинності Закон України № 3498-IX від 22.11.2023, яким доповнено абзацом другим частину сьому статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», наступного змісту: У договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін.
Банком не надано суду доказів щодо укладення між сторонами у справі додаткового договору про продовження строку користування кредитом.
Враховуючи вищенаведене, з урахуванням часткового погашення ОСОБА_1 заборгованості за відсотками в розмірі 37 978 грн 56 коп., згідно розрахунку, відсутності доказів на підтвердження продовження строку дії договору, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про стягнення 3226,67 грн заборгованості за відсотками, згідно наданого Банком розрахунку.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - Кущ Яни Василівни залишити без задоволення. 
Рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2026 року в частині стягнення відсотків за користування кредитом залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Т.М. Павицька

Судді  Р.М. Борисюк

А.М. Шевчук