ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2026 року	справа № 380/4748/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові адміністративну справу за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області до Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування повідомлення, 

в с т а н о в и в :

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому просить суд визнати протиправним скасувати повідомлення від 11.03.2026 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, винесене старшим державним виконавцем Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Ухвалою від 23.03.2026 суддя прийняла позовну заяву та відкрила спрощене позовне провадження в адміністративній справі.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Львівський окружний адміністративний суд ухвалив судове рішення у справі № 380/10968/21, в якому вирішив: “Зупинити експлуатацію паливозаправочного пункту фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки.” 05.03.2026 ГУ ДСНС України у Львівській області надіслало рекомендованим листом № 7900800597010 виконавчий лист № 380/10968/21 до Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України для належного виконання рішення суду. Проте, 11.03.2026 до ГУ ДСНС України у Львівській області через підсистему “Електронний суд” надійшло повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 11.03.2026. Як видно із виконавчого листа № 380/10968/21 він відповідає всім вимогам, які ставляться до нього відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження". Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 11.03.2026 не містить жодного обґрунтування наявності підстав для повернення виконавчого документа, з якими п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України “Про виконавче провадження” пов`язує можливість повернення виконавчого документа стягувачу. Згадана норма права передбачає лише існування двох обставини, як умову її застосування. Проте, повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 11.03.2026 не містить обґрунтування існування таких обставини.
Відповідач подав відзив на позовну заяву від 25.03.2026 (вх. № 24617), у якому зазначає, що 11.03.2026 державний виконавець виніс повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання АСВП № 80478774 від 11.03.2026 у зв`язку із тим, що виконавчий документ не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення, а також у виконавчому документі не зазначено у який спосіб слід «зупинити експлуатацію паливозаправочного пункту». Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 11.03.2026 винесено відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень. Просить відмовити у задоволенні позову.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 29.10.2021 № 380/10968/21, адміністративний позов задовольнив частково; зупинив експлуатацію паливозаправочного пункту фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки; у задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Судове рішення набрало законної сили 30.11.2021.
Львівський окружний адміністративний суд 31.01.2022 видав виконавчий лист.
Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області 13.03.2026 пред`явило виконавчий лист до Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для виконання рішення суду.
До Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області 11.03.2026 через підсистему Електронний суд надійшло повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 11.03.2026, із зазначенням підстави повернення: «п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.
У пред`явленому Вами виконавчому документі зазначено «зупинити експлуатацію паливозаправочного пункту», однак не зазначено яким чином, а тому виконавчий лист Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 № 380/10968/21 повертається без прийняття до виконання.»
Позивач вважає вказане повідомлення відповідача протиправним, тому звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі – Закон № 1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону Закон № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1).
Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ст.10 Закону № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є : 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно з ч. 1, 4 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Системний аналіз приведених вище норм вказує на те, що в залежності від змісту зобов`язання до боржника можуть застосовуватися й інші заходи примусового виконання рішення, що забезпечують досягнення мети виконавчого провадження.
Суд зазначає, що часткове зупинення виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання є превентивним заходом, який спрямований на запобігання виникнення надзвичайних ситуацій та пов`язаних з ними ризиків завдання шкоди життю і здоров`ю населення.
Отже, за рішенням суду, яким повністю або частково зупинено реалізацію продукції, виконання робіт, надання послуг суб' єкт господарювання, відносно якого вжито таких заходів контролю, зобов`язаний припинити використання приміщень, об`єктів, устаткування, ідентифікуючі ознаки яких визначено в рішенні суду. Таким чином, рішення суду про вжиття заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг установлює заборону боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, що в розумінні статті 10 Закону № 1404-VIII є одним із заходів примусового виконання рішення.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.07.2019 по справі № 806/2453/17.
Згідно з п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.
Частиною другою статті 68 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що у разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що встановлення факту порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю, здоров`ю людей, та у подальшому може призвести до тяжких наслідків у цій сфері, є підставою для звернення до адміністративного суду щодо ним застосування заходів реагування.
Однак, ні Кодексом цивільного захисту України, ні іншими нормативно-правовими актами не передбачено повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки (ДСНС), здійснювати виконання відповідного рішення адміністративного суду про застосування заходів реагування.
Суд зазначає, що Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 29.10.2021 № 380/10968/21, яке набрало законної сили 30.11.2021, зупинив експлуатацію паливозаправочного пункту фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки.
При цьому, зупинення експлуатації паливозаправочного пункту є превентивним заходом, який спрямований на запобігання виникнення надзвичайних ситуацій та пов`язаних з ними ризиків завдання шкоди життю і здоров`ю населення. Рішення суду про вжиття заходів реагування у вигляді повного зупинення експлуатації приміщень, що в розумінні статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" є одним із заходів примусового виконання рішення.
Таким чином, висновок державного виконавця стосовно того, що рішення суду по справі № 380/10968/21 не передбачає заходів примусового виконання рішень і щодо неможливості його примусового виконання є помилковим, а тому суд зазначає про відсутність у відповідача правових підстав для повернення позивачу виконавчого документа без виконання.
Суд вважає доводи та підстави, що слугували для прийняття оскарженого повідомлення помилковими та такими, що не узгоджуються з приписами Закону України «Про виконавче провадження», адже як і резолютивна частина судового рішення, так і сам виконавчий лист містить чітке зобов`язання, яке необхідно вчинити боржнику, а тому, виконавчий лист у разі добровільного невиконання може бути звернутий до примусового виконання.
Установлення факту порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, та у подальшому, може призвести до тяжких наслідків у цій сфері, є підставою для звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування. Однак, ні Кодексом цивільного захисту України, ні іншими нормативно-правовими актами, не передбачено повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки (ДСНС), здійснювати самостійне виконання відповідного рішення адміністративного суду про застосування заходів реагування.
На переконання суду, зміст резолютивної частини рішення суду дає підстави дійти висновку, що по своїй суті таке рішення є рішенням немайнового характеру, яке зобов`язує боржника утриматись від вчинення певних дій, тобто експлуатації будівель, споруд і приміщень.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для повернення позивачу виконавчого листа без виконання, у зв`язку з чим, оскаржене повідомлення позивача є протиправним та підлягає скасуванню.
Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 6, 14, 90, 139, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

Позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області (вул. Підвальна, 6, м. Львів, 79006, ЄДРПОУ 38627339) до Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Мазепи І., 16, м. Шептицький, Львівська область, 80108, ЄДРПОУ 34992085) про визнання протиправним та скасування повідомлення - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.03.2026 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.
Стягнути з Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за рахунок бюджетних асигнувань в користь Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області 2662,40 грн судових витрат.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складений 16.04.2026. 

Суддя Кедик М.В.