ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" березня 2026 р. Справа № 910/19528/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Алданової С.О.
суддів: Євсікова О.О. 
Корсака В.А. 

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Київської міської військової адміністрації та Комунального підприємства “Київтранспарксервіс”
на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025
у справі № 910/19528/23 (суддя Бондаренко-Легких Г. П.)
за позовом Київської міської військової адміністрації
до Антимонопольного комітету України 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – Комунального підприємства “Київтранспарксервіс” 
про визнання протиправним та скасування рішення № 53-р/тк від 13.10.2023,

ВСТАНОВИВ: 
Київська міська військова адміністрація (далі – позивач; КМВА; апелянт-1; скаржник-1) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (надалі – відповідач; АМК України; Комітет) про визнання протиправним та скасування рішення № 53-р/тк від 13.10.2023 Тимчасової адміністративної колегії Адміністративного Комітету України у справі № 242/60/17-рп/к.23 про порушення Київською міською військовою адміністрацією законодавства про захист економічної конкуренції. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2024 відкрито провадження у справі № 910/19528/23, залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунальне підприємство “Київтранспарксервіс” (в подальшому – третя особа; КП “Київтранспарксервіс”; Підприємство; апелянт-2; скаржник-2).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 у справі № 910/19528/23 в задоволенні позову Київської міської військової адміністрації - відмовлено.
За висновками місцевого господарського суду, оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог законодавства та під час розгляду Комітетом відповідної справи було всебічно, повно і об`єктивно розглянуто її обставини, що були також належним чином встановлені за відсутності порушень матеріального права, а відтак відсутніми є передбачені статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підстави для визнання недійсним оскаржуваного рішення.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Київська міська військова адміністрація звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 у справі № 910/19528/23 повністю і ухвалити нове, яким позов Київської міської військової адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення АМК України № 53-р/тк від 13.10.2023 задовольнити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи; АМК України недоведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.
Апелянт-1 зазначає, що беручи до уваги характер спірних правовідносин (які засновані насамперед на Законі України «Про захист економічної конкуренції» і регулюються ним), місцевий господарський суд не здійснив перевірку правильності кваліфікації дій позивача щодо порушення ним законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого частиною першою статті 13, статті 17, пункту 2 та пункту 7 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (далі - Закон), не навівши відмінних висновків на підставі інших доказів, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оспорюваного рішення відповідача відповідно до ст. 59 Закону та не з`ясував питання, які мають істотне та важливе значення для встановлення обставин у справі: з яких обставин випливає і якими доказами підтверджується, що з боку Київської міської військової адміністрації мало місце створення КП «Київтранспарксервіс» умов для вчинення порушень саме законодавства про захист економічної конкуренції, - тобто порушень у сфері підтримки та захисту економічної конкуренції і обмеження монополізму в господарській діяльності (преамбула Закону України «Про захист економічної конкуренції»); яким чином саме дії Київської міської військової адміністрації вплинули на стан конкуренції на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва та яким чином обмежили споживачів; в яких саме заборонених діях Київської міської військової адміністрації полягало порушення законодавства про захист економічної конкуренції та їх легітимації встановленого ст. 17, ч. 1 ст. 13 та п. 2, п. 7 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Скаржник-1 також стверджує, що при прийнятті судового рішення суд 1-ої інстанції не провів належної перевірки законності і обґрунтованості рішення АМК України від 13.10.2023 № 53-р/тк та мотивів його ухвалення. Зокрема, аналізуючи рішення АМК України не врахував правових висновків Верховного Суду, викладених у низці постанов Верховного Суду, у тому числі, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/23000/17, що рішення Комітету має бути максимально вичерпним, ґрунтовним, повинно розкривати заявникові мотиви його ухвалення.
Крім цього, на думку позивача, в оскаржуваному судовому рішенні та рішенні АМК України не міститься будь яких висновків щодо аналізу та оцінки дій Київської міської військової адміністрації з проведення економічного аналізу цін певних послуг на предмет їх обґрунтованості, необґрунтованості чи завищення.
Зокрема, в оскаржуваному рішенні відповідачем жодним чином не було доведено та не підтверджено ті обставини, що саме дії Київської міської військової адміністрації, які полягають у прийнятті розпорядження від 07.11.2022 № 735 «Про встановлення тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» (скорочено – Розпорядження № 735) є легітимацією порушення КП «Київтранспарксервіс» законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва. Не зазначено, яким чином саме дії Київської міської військової адміністрації вплинули на стан конкуренції на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва та яким чином обмежили споживачів.
Окремо апелянтом-1 зазначається, що місцевим господарським судом не враховано, що позивач, як орган місцевого самоврядування, виконував свій обов`язок щодо прийняття Розпорядження № 735. В наведеному позивач акцентує, що діяльність КП "Київтранспарксервіс" має важливе значення для забезпечення стабільної та безперебійної роботи з експлуатації, утримання мережі паркінгів, автостоянок, місць для паркування та інших об`єктів дорожнього сервісу в м. Києві та сплати податків та інших відрахувань до державного та місцевого бюджетів, що відіграє вагоме значення під час дії воєнного стану.
У межах вказаного скаржником-1 акцентується, що з метою подальшого належного виконання функцій оператора з паркування транспортних засобів у м. Києві КП «Київтранспарксервіс» розробило Планову калькуляцію вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, що надаватимуться КП «Київтранспарксервіс» (надалі - Планова калькуляція), що долучено до матеріалів господарської справи. До розробленої Підприємством Планової калькуляції було включено такі найбільші статті затрат (грн із ПДВ за 1 місце для паркування на 1 годину): «матеріали для облаштування майданчиків» - 0.189 (І зона), 0.118 (ІІ зона), 0.094 (ІІІ зона) (загальні планові витрати на рік - 3 431 904,52 грн); - «благоустрій та утримання в належному стані паркувальних майданчиків» - 1.937 (І зона), 1.956 (ІІ зона), 1.971 (ІІІ зона) (загальні планові витрати на рік - 47 732 845,20 грн); інвестиційна складова» - 27.030 (І зона), 18.764 (ІІ зона), 1.998 (ІІІ зона) (загальні планові витрати на рік - 404 137 002,83 грн).
Розпорядженням КМВА «Про встановлення тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс"» від 07.11.2022 № 735 затверджено тарифи на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються КП «Київтранспарксервіс». Розпорядження КМВА № 735 від 07.11.2022 було прийнято відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", підпункту 2 пункту "а" частини першої статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", частини третьої статті 281 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102 IX, Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 68/2022 "Про утворення військових адміністрацій", пункту 30 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1342, постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2010 року № 258 "Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів", рішень Київської міської ради від 26 червня 2007 року № 930/1591 "Про вдосконалення паркування автотранспорту в м. Києві" та від 22 січня 2015 року № 22/887 "Про затвердження Концепції розвитку паркувального простору в місті Києві", з урахуванням рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" (у редакції рішення Київської міської ради від 28 січня 2015 року № 58/923), розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 02 жовтня 2012 року № 1719 "Про затвердження коефіцієнтів завантаженості майданчиків для платного паркування транспортних засобів" та розпорядження начальника Київської міської військової адміністрації від 04 жовтня 2022 року № 682 "Про затвердження Програми розвитку паркувального простору міста Києва на 2023 рік", з метою встановлення економічно обґрунтованих тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів у місті Києві, встановлено Тарифи па послуги з користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс".
Розмір тарифів встановлено залежно від територіальної зони паркування тариф, грн з ПДВ за 1 місце за 1 годину І - 35,00 грн, ІІ - 25,00 грн, ІІІ - 5,00 грн.
У зв`язку з цим, як вважає позивач, відсутні підстави стверджувати, що дії КМВА щодо встановлення тарифів, є такими що порушують вимоги законодавства, зокрема, й Закон України "Про захист економічної конкуренції". 
Також позивач звертає увагу, що суд першої інстанції не врахував недоведеність висновків АМК України про те, що дії позивача по встановленню економічно необґрунтованих цін мали негативний вплив на споживача послуги.
Позивач підкреслює, що ним не було вчинено порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого статтею 17 та пунктом 7 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді легітимації порушення Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва.
Щодо статей затрат, то апелянт-1 наголошує, що: ним було наведене нормативне та доказове обґрунтування, що спростовує факт порушення викладеного в рішенні АМК України щодо економічної необґрунтованості статті затрат «матеріали для облаштування майданчиків»; документальне підтвердження планових витрат за статтею «благоустрій та утримання в належному стані паркувальних майданчиків» в розмірі 47 732 745,20 грн, що враховані при формуванні тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс», розміри яких встановлені Розпорядженням № 735, яке було додано до позовної заяви, місцевим господарським судом враховано не було; безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що АМК України правильно встановив, що нові тарифи зі статтею затрат «інвестиційна складова» (із загальними плановими витратами на рік у розмірі 404 137 002,83 грн), заходи якої передбачені Програмою розвитку на 2023 рік, КП «Київтранспарксервіс» могло застосовувати, починаючи лише з 01.01.2023, у зв`язку з чим, споживачі послуг протягом листопада та грудня 2022 року сплачували вартість послуг за найбільшою статтею затрат «інвестиційна складова», яка мала застосовуватись починаючи лише з 01.01.2023; Правилами паркування транспортних засобів, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342, встановлюються лише обов`язкові елементи, якими повинні бути обладнані майданчики для паркування та не заборонено облаштування паркувальних майданчиків додатковим обладнанням, у тому числі системами відеоспостереженнями; місцевим господарським судом не було враховано, що з урахуванням Переліку основних послуг з утримання майданчиків для платного паркування, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 серпня 2010 року № 287, до основних послуг з утримання відведених майданчиків для платного паркування відносяться: 1.1. Очищення, миття, відновлення дорожніх знаків та інформаційних стендів (щитів), а також транспортних або пішохідних огорож (у разі наявності) на відведених майданчиках для платного паркування. 1.2. Нанесення та відновлення дорожньої розмітки відведених майданчиків для платного паркування. 1.3. Систематичне очищення території відведених майданчиків для платного паркування від пилу, сміття та листя шляхом їх підмітання та миття. 1.4. Своєчасне очищення відведених майданчиків для платного паркування від снігу і криги та обробка їх фрикційними та іншими протиожеледними матеріалами. 1.5. Утримання та поточний ремонт дорожнього покриття території відведених майданчиків для платного паркування, а також систем поверхневого водовідведення у межах таких майданчиків (у разі наявності). 1.6. Забезпечення функціонування паркувальних автоматів на відведених майданчиках для платного паркування (очищення, миття, фарбування, відновлення їх роботи, заміна окремих деталей, планові обстеження, нагляд за справністю, їх технічна підтримка та програмне забезпечення).
Втім, оскільки КП «Київтранспарксервіс» значну частину цих робіт здійснює самостійно, та з огляду на збільшення обсягу робіт у зв`язку з розширенням паркувального простору й забезпечення належного виконання своїх функціональних обов`язків виникає необхідність у збільшенні бригад з облаштування та відповідному придбанні автотранспорту для їх роботи (щодо статті затрат «Придбання автотранспорту» у складі статті затрат «інвестиційна складова»).
Додатково позивач зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що Законом України «Про Антимонопольний комітет України» не покладається здійснення контролю Антимонопольним комітетом України у сфері застосування державних регульованих цін.
Підсумовуючи зазначене скаржник-1 висновується, що при прийнятті рішення № 53-р/тк від 13.10.2023 АМК України неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, вони, на думку скаржника-1, є недоведеними і не підтвердженими належними і допустимими доказами, а висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи. А тому наведені порушення є підставою для визнання протиправним та скасування рішення АМКУ № 53-р/тк від 13.10.2023, з огляду на що, на переконання апелянта-1, суд першої інстанції не обґрунтовано дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.
Також КМВА констатує, що АМК України під час прийняття оскаржуваного рішення не дотримано вимог законодавства щодо кваліфікації антиконкурентних узгоджених дій, оскільки відповідач не дослідив і не довів всі кваліфікуючи ознаки вчинення порушення передбаченого статтею 17 та пунктом 7 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді легітимації порушення КП «Київтранспарксервіс» законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва, передбаченого частиною першою статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», оскільки відносини позивача з КП «Київтранспарксервіс» є за своєю суттю вертикальними відносинами, однак, відповідачем не здійснювався аналіз даних правовідносин, як вертикальних, у відповідності до приписів ст. 8 Закону України "Про захист економічної конкуренції".
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2025, апеляційна скарга позивача в справі № 910/19528/23 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської міської військової адміністрації на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 у справі № 910/19528/23. Розгляд апеляційної скарги Київської міської військової адміністрації на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 у справі № 910/19528/23 призначено до судового розгляду.
На адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому Комітет просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Згідно тверджень АМК України, встановивши нові тарифи на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються КП «Київтранспарксервіс», до яких були включені економічно необґрунтовані статті затрат «матеріали для облаштування майданчиків», «благоустрій та утримання в належному стані паркувальних майданчиків» та «інвестиційна складова», а також статті затрат «облаштування відведених паркувальних майданчиків системами відеонагляду» та «придбання автотранспорту» у складі статті затрат «інвестиційна складова», Київська міська військова адміністрація легітимізувала порушення КП «Киівтранспарксервіс» законодавства про захист економічної конкуренції на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва.
Щодо статей затрат, відповідач звертає увагу, що: чинним законодавством України не передбачена щорічна заміна дорожніх знаків та інформаційних табличок без урахування їх стану, у тому числі заміна неушкоджених знаків і табличок; КП «Київтранспарксервіс» не надало належного документального підтвердження розміру статті затрат «матеріали для облаштування майданчиків» нових тарифів; наданий КМВА розрахунок статті витрат «благоустрій та утримання у належному стані паркувальних майданчиків» не містить інформації та підтверджуючих документів визначення саме такої вартості. Водночас під час розгляду справи Підприємство надало копії листів комунальних підприємств м. Києва з ціновими пропозиціями від 2021 року, тобто на момент розрахунку попередніх тарифів, що не може свідчити підтвердженням економічної обґрунтованості планової калькуляції, затвердженої саме Розпорядженням КМВА № 735; Програма розвитку передбачає реалізацію заходів саме на 2023 календарний рік, а не на період дії тарифів, затверджених Розпорядженням КМВА № 735, а саме з 07.11.2022 по 06.11.2023, при цьому остання не містить положень, які вказують на можливість накопичення ресурсного забезпечення в попередньому році для реалізації заходів такої програми наступного року. Отже, тарифи, затверджені Розпорядженням КМВА № 735, зі статтею витрат «інвестиційна складова», заходи якої передбачені Програмою розвитку, Підприємство могло застосовувати, починаючи лише з 01.01.2023; в частині факторів, які бралися до уваги під час визначення розміру статті витрат «облаштування відведених паркувальних майданчиків» у складі витрат «інвестиційна складова», то останні самі собою (тобто необґрунтованість врахування якогось фактору) не є предметом справи, оскільки останній стосується в цих межах саме відсутності законодавчо закріпленої норми щодо облаштування відведених паркувальних майданчиків системами відеонагляду та належного документального підтвердження розрахованого Підприємством розміру цієї статті затрат. При цьому Підприємство взагалі не надало жодного обґрунтування розгляду таких критеріїв і підтвердження їх розгляду на момент розрахунків. Що ж до формування фактичної вартості обладнання за результатами конкурсних торгів на майданчику відкритих торгів «Прозорро», то останнє не спростовує висновків про економічну необґрунтованість цієї статті витрат і не підтверджує її належності; в рамках розширення паркувального простору Підприємство не надало жодного обґрунтування пропорційності та співвідношення останнього з визначеною кількістю автомобілів; розширення спеціальної техніки не співмірне з розширенням паркувального простору м. Києва та, як наслідок, може призвести до необґрунтованого зростання вартості вказаних послуг.
Окремо відповідач наголосив, що до повноважень Комітету в сфері цін та ціноутворення належить оцінка дій учасників ринків на відповідність конкурентному законодавству, зокрема, Комітет розглядає питання обґрунтованості ціни у разі існування зловживання (монопольним) домінуючим становищем на ринку. 
До апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 у справі № 910/19528/23 звернулось й КП “Київтранспарксервіс”, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 у справі № 910/19528/23 повністю і ухвалити нове, яким позов Київської міської військової адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення № 53-р/тк від 13.10.2023 задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт-2, посилаючись на ч. 1 ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції», наказ КП «Київтранспарксервіс» від 19.03.2021 № 37 «Про впорядкування господарської діяльності», ДСТУ 2587:2021 «Безпека дорожнього руху. Розмітка дорожня. Загальні технічні умови», щодо статей витрат зазначає, що висновки щодо відсутності належного документального підтвердження розміру статті витрат «матеріали для облаштування майданчиків» розрахованого КП «Київтранспарксервіс» є безпідставними.
Згідно позиції скаржника-2, незалежно від фактичних витрат минулих періодів та планових витрат на вищезазначені цілі, врахованих при формуванні тарифів на послуги з користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів, розміри яких були встановлені розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.06.2021 № 1459 «Про встановлення тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються КП «Київтранспарксервіс», витрати на матеріали для облаштування всіх відведених паркувальних майданчиках в розмірі 3 431 904,52 грн плануються здійснюватися КП «Київтранспарксервіс» кожного року і тому обґрунтовано враховані при формуванні тарифів на ці послуги, розміри яких встановлені розпорядженням начальника Київської міської військової адміністрації від 07.11.2022 № 735 «Про встановлення тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються КП «Київтранспарксервіс». При цьому, щодо твердження про відсутність належного документального підтвердження розрахованого планового розміру цієї статті витрат в частині врахування вартості матеріалів для облаштування паркувальних майданчиків відповідно до цінових пропозицій датованих жовтнем, листопадом та груднем 2021 року, то, як вказує третя особа, в разі надання актуалізованих цінових пропозицій станом на момент подання розрахункових матеріалів, враховуючи інфляційні процеси в економіці країни у період воєнного стану, зазначена вартість могла б бути вищою ніж враховано у плановій калькуляції.
Скаржник-2 також стверджує, що документальне підтвердження планових витрат за статтею «благоустрій та утримання в належному стані паркувальних майданчиків» в розмірі 47 732 745,20 грн, що враховані при формуванні тарифів на послуги з користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів, розміри яких встановлені Розпорядженням № 735 додавалось до позовної заяви КМВА. Водночас, законодавством не передбачений механізм перерахунку плати за послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів у зв`язку з наданням цих послуг неналежної якості, внаслідок невиконання оператором обов`язків, передбачених правилами ДСТУ.
Крім цього, за твердженнями третьої особи, під час формування статті «облаштування відведених паркувальних майданчиків системами відеонагляду» до уваги враховувалось: кількість майданчиків для паркування, кількість машиномісць, технічні характеристики камер, зокрема кут огляду та роздільна здатність камери. Вартість обладнання враховано з відкритих джерел, наявних на ринку для оцінки можливих затрат на купівлю даного обладнання. Фактична вартість обладнання формується за результатами конкурсних торгів на майданчику відкритих торгів «Прозорро», після підготовки документації та оголошення відкритих торгів.
Також третя особа вказує, що відповідно до пункту І Переліку основних послуг з утримання майданчиків для платного паркування, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.08.2010 № 287, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.09.2010 за № 806/18101, до основних послуг з утримання відведених майданчиків для платного паркування належить: очищення, миття, відновлення дорожніх знаків та інформаційних стендів (щитів), а також транспортних або пішохідних огорож (у разі наявності) на відведених майданчиках для платного паркування; нанесення та відновлення дорожньої розмітки відведених майданчиків для платного паркування; систематичне очищення території відведених майданчиків для платного паркування від пилу, сміття та листя шляхом їх підмітання та миття; своєчасне очищення відведених майданчиків для платного паркування від снігу і криги та обробка їх фрикційними та іншими протиожеледними матеріалами; утримання та поточний ремонт дорожнього покриття території відведених майданчиків для платного паркування, а також систем поверхневого водовідведення у межах таких майданчиків (у разі наявності); забезпечення функціонування паркувальних автоматів на відведених майданчиках для платного паркування (очищення, миття, фарбування, відновлення їх роботи, заміна окремих деталей, планові обстеження, нагляд за справністю, їх технічна підтримка та програмне забезпечення).
Відтак, враховуючи, що значну частину робіт з облаштування та утримання відведених майданчиків для паркування Підприємство здійснює самостійно, та зважаючи на збільшення обсягу робіт у зв`язку з розширенням паркувального простору та забезпечення належного виконання своїх функціональних обов`язків, виникла необхідність у збільшенні працівників з облаштування та відповідно у придбанні автотранспорту для їх роботи. При цьому, визначення та розрахунок вартості автомобілів для роботи мобільних груп з облаштування відведених майданчиків для паркування транспортних засобів, яка була включена в Програму розвитку паркувального простору м. Києва на 2023 рік було здійснено на підставі моніторингу цінових пропозицій. 
Крім того, Порядком формування тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів передбачена лише строковість дії тарифів, розміри яких встановлюються на рівні повної планової собівартості, тобто без врахування прибутку, до складу якого може бути включена інвестиційна складова. 
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2025, апеляційна скарга третьої особи в справі № 910/19528/23 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства “Київтранспарксервіс” на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 у справі № 910/19528/23. Об`єднано апеляційні скарги Київської міської військової адміністрації та Комунального підприємства “Київтранспарксервіс” на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 у справі № 910/19528/23 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду. Призначено до спільного судового розгляду апеляційні скарги Київської міської військової адміністрації та Комунального підприємства “Київтранспарксервіс” на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 у справі № 910/19528/23.
На адресу суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу третьої особи, в якому АМК України просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Відповідач, за аналогічних підстав, викладених на апеляційну скаргу позивача, зазначає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги третьої особи, оскільки Комітет діяв у межах повноважень передбачених чинним законодавством, а оскаржуване рішення Комітету прийняте відповідно до вимог Закону України «Про захист економічної конкуренції», Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Комітету від 19.04.1994 № 5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за № 90299, у зв`язку з чим всебічно, повно і об`єктивно розглянуто обставини справи судом першої інстанції, як наслідок відсутні підстави для визнання недійсним або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва.
Від позивача надійшли письмові пояснення, в яких КМВА вказує, що вважає за необхідне доповнити апеляційну скаргу, оскільки існує справа, в якій Верховний Суд встановив обставини по фактам, що мають преюдиційне значення для справи № 910/19528/23. Зокрема, постановою Верховного Суду від 22.05.2025 у справі № 320/2093/23 за позовом Євстіфеєва М.І. до Київської міської державної адміністрації, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс», про визнання нормативно-правового акта протиправним і нечинним, касаційну скаргу Київської міської державної адміністрації задоволено частково, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року у справі № 320/2093/23 скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Предметом спору даної справи є визнання протиправним та нечинним з моменту підписання розпорядження Київської міської військової адміністрації від 07 листопада 2022 року № 735 «Про встановлення тарифів на послуги за користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс». В свою чергу, предметом позову в справі № 910/19528/23 є визнання протиправним та скасування рішення АМК України № 53-р/тк від 13.10.2023, яким було визнано дії Київської міської військової адміністрації (ідентифікаційний код юридичної особи 00022527, м. Київ), які полягають у прийнятті розпорядження від 07.11.2022 № 735 «Про встановлення тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються КП «Київтранспарксервіс» порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, чим саме, на думку АМК України, легітимізувала порушення КП «Київтранспарксервіс» законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва, передбаченого частиною першою статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції». У межах адміністративної справи № 320/2093/23 вирішується, зокрема, питання чи є військова адміністрація окремим тимчасовим органом державної влади, або ж продовжує виконувати функції КМДА, як органу з подвійним правовим статусом, тобто бути як виконавчим органом місцевого самоврядування (згідно рішення КМР від 20.06.2002 № 28/28 та Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні») уповноваженим на встановлення тарифів на послуги з користування майданчиками для платного користування (частина 3 статті 28-1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»), так і місцевим органом виконавчої влади у місті Києві (згідно Закону України «Про місцеві державні адміністрації»).
Водночас, як вказує апелянт-1, суд першої інстанції не дослідив та не врахував, а навпаки зазначив, що правовий статус КМВА, в тому числі й наявність в останнього повноважень щодо встановлення тарифів на Послуги та, відповідно, прийняття Розпорядження № 735, є предметом розгляду в межах адміністративної справи № 320/2093/23, та не входить до предмета доказування у межах господарської справи при встановленні наявності або відсутності визначених статтею 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підстав для визнання протиправним та скасування Рішення Комітету № 53-р/тк. Ця обставина, за твердженнями позивача, вказує на те, що судом першої інстанції було неповно встановлено всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не з`ясовано суть спірних правовідносин. 
У поясненнях позивач просить поновити Київській міській військовій адміністрації строк для подання пояснення у справі № 910/19528/23 за апеляційною скаргою Київської міської військової адміністрації на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 та врахувати надані письмові пояснення під час розгляду апеляційної скарги. Як на підставу поновлення процесуального строку для надання пояснень позивач посилається на те, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання, протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали. Ухвалу отримано 28.05.2025. Однак, про рішення Верховного Суду від 22.05.2025 у справі № 320/2093/23 позивач дізнався після спливу встановленого процесуального строку судом. 
Позивачем та третьою особою подавались клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі № 910/19528/23 за апеляційними скаргами апелянтів на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 320/2093/23. В обґрунтування клопотань, як вже зазначалось, скаржники вказали, що у межах адміністративної справи № 320/2093/23 вирішується, зокрема, питання чи є військова адміністрація окремим тимчасовим органом державної влади, або ж продовжує виконувати функції КМДА, як органу з подвійним правовим статусом, тобто бути як виконавчим органом місцевого самоврядування (згідно рішення КМР від 20.06.2002 № 28/28 та Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні») уповноваженим на встановлення тарифів на послуги з користування майданчиками для платного користування (частина 3 статті 28-1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»), так і місцевим органом виконавчої влади у місті Києві (згідно Закону України «Про місцеві державні адміністрації»). Правовий статус КМВА, а саме дії, щодо прийняття Розпорядження від 07.11.2022 № 735 є предметом розгляду у межах даної адміністративної справи та є предметом доказування у межах господарської справи № 910/19528/23 при встановленні наявності або відсутності визначених статтею 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підстав для визнання протиправним та скасування Рішення Комітету № 53-р/тк. Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову в справі № 910/19528/23 є визнання протиправним та скасування рішення АМКУ № 53-р/тк від 13.10.2023, яким було визнано дії Київської міської військової адміністрації (ідентифікаційний код юридичної особи 00022527, м. Київ) протиправними, які полягають у прийнятті розпорядження від 07.11.2022 № 735 «Про встановлення тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються КП «Київтранспарксервіс» чим саме, на думку АМК України, легітимізувала порушення КП «Київтранспарксервіс» законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва, передбаченого частиною першою статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції». На підтвердження відповідних обставин позивач посилається, зокрема на те, що Київська міська військова адміністрація є тимчасовим органом. Однак, як стверджують апелянти, суд першої інстанції не дослідив питання щодо правильності дій АМК України щодо винесення рішення № 53-р/тк від 13.10.2023 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» саме відносно КМВА.
Скаржники зазначають, що Київська міська військова адміністрація є тимчасовим органом із спеціальним статусом. Крім того в Рішенні від 13.10.2023 № 53-р/тк АМК України було зазначено ідентифікаційний код Київської міської військової адміністрації – 00022527, який є кодом юридичної особи - Київської міської державної адміністрації. Тобто АМК України фактично ототожнила Київську міську військову адміністрацію та Київську міську державну адміністрацію. Однак ототожнення Київської міської військової адміністрації та Київської міської державної адміністрації є передчасним. Саме на це звернув увагу Верховний Суд в своїй постанові від 22.05.2025 у справі № 320/2093/23 скасовуючи рішення попередніх судових інстанцій. На думку апелянтів, встановлення цих обставин, на які звернув увагу Верховний Суд, за результатом розгляду адміністративної справи № 320/2093/23, мають вплив на розгляд даної справи, оскільки підстави заявлених позовних вимог у даній справі залежать від обставин, які мають бути встановлені в межах адміністративної справи.
Колегія суддів зазначає, що розгляд справи відкладався, а в судових засіданнях оголошувалась перерва.
Представники апелянтів в судовому засіданні 02.03.2026 вимоги апеляційних скарг підтримали та просили апеляційні скарги задовольнити в повному обсязі.
У судовому засіданні представник відповідача проти вимог апеляційних скарг заперечував, просив відмовити в їх задоволенні, а оскаржуване рішення залишити без змін. 
Стосовно викладеного позивачем у письмових поясненнях клопотання про поновлення Київській міській військовій адміністрації строку для подання пояснень у справі № 910/19528/23 за апеляційною скаргою Київської міської військової адміністрації на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025, колегія суддів вказує, що за ст.ст. 118, 119 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
Судова колегія підкреслює, що до основних засад (принципів) господарського судочинства відноситься, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи (ст. 2 ГПК України).
В силу ч. 1 ст. 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу. В іншому разі суд не враховує такі доповнення чи зміни.
В аспекті зазначеного суд апеляційної інстанції вважає за доцільне звернутись до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що “при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі “Walchli v. France”, заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; “ТОВ “Фріда” проти України”, заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016 року). Зважаючи на це, вирішуючи питання про поновлення або продовження процесуальних строків, суд має виходити з наведених вище відмінностей між поновленням та продовженням процесуальних строків, враховувати зміст заяви (клопотання) учасника та вчинених ним дій.
Також Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.01.2022 у справі № 234/11607/20 зроблено висновок, що: “при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод”.
У пункті 7 розділу II рішення у справі “Мінак та інші проти України” ЄСПЛ указав, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (рішення від 27.10.1993 у справах “Авотіньш проти Латвії”, заява № 17502/07, п. 119 та “Домбо Бехеєр Б.В. проти Нідерландів”, п. 33). Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі з апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи (пп. 17 - 18 рішення від 06.02.2001 у справі “Беер проти Австрії”, заява № 30428/96).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що постанова Верховного Суду у справі № 320/2093/23 прийнята 22.05.2025. Опублікована до загального доступу 26.05.2025 (адреса посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/127557631).
Таким чином, оскільки про відповідну постанову позивач фактично дізнався після спливу (26.05.2025) встановленого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 у справі № 910/19528/23 10-ти денного строку для подання заяв/клопотань, з метою недопущення невиправданого позбавлення позивача можливості скористатись своїм конституційним правом на судовий захист, колегія суддів вважає зазначені апелятом-1 причини пропуску для подання письмових пояснень з доповненнями до апеляційної скарги поважними, у зв`язку із чим останньому поновлено відповідний процесуальний строк для вчинення процесуальної дії, -доповнення апеляційної скарги. 
Щодо клопотань позивача та третьої особи про зупинення провадження у справі колегія суддів вказує наступне.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Зупинення провадження у справі це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.
Зі змісту наведеної норми вбачається, що причиною зупинення провадження у справі, в даному випадку, є неможливість її розгляду до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.
Господарський суд повинен зупинити провадження у справі за наявності інформації про розгляд іншої справи, незалежно від заяв учасників судового процесу. Така інформація підтверджується тільки судовими документами: ухвалами, рішеннями, постановами судів, позовними заявами, скаргами.
Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку з`ясовує, як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також те, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти відсутність у господарського суду можливості самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження в якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
Ураховуючи положення п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справах № 924/645/18 та № 910/23396/16, від 15.05.2019 у справі № 904/3935/18, від 20.12.2019 у справах № 910/13234/18 та № 910/759/19, від 29.04.2020 у справі № 903/611/19, від 18.05.2020 у справі № 905/1728/14 908/4808/14, від 04.12.2020 у справі № 917/514/19 та від 25.03.2021 у справі № 873/148/20, від 12.05.2021 у справі № 922/2838/20.
При цьому варто звернути увагу на те, що пов`язаною із цією справою є така інша справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини четверта, шоста статті 75 ГПК України).
Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 922/1962/17, від 17.12.2019 у справі № 917/131/19.
Також колегія суддів враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 01.03.2024 у справі № 910/17615/20, у якій зазначено: по-перше, провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього; по-друге, під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо; по-третє, обов`язкова пов`язаність справи, що зупиняється, з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. 
Також Верховний Суд при розгляді справи № 910/17615/20 зазначив, щодо вирішення чинності/нечинності нормативно-правового акту, як підстави для зупинення провадження у господарській справі, та дійшов до однозначного висновку, що вирішення питання про чинність/нечинність нормативно-правового акту не є підставою для зупинення провадження в господарській справі, адже господарський суд в межах вирішення господарського спору не лише може, але й зобов`язаний самостійно, дотримуючись завдань та принципів господарського судочинства, закріплених у ст. 2 ГПК України, в тому числі змагальності та диспозитивності, встановити обставини, які є предметом доказування у ній, застосувати джерела права та розглянути спір у відповідності зі статтями 2 та 11 ГПК України.
Наразі в межах адміністративної справи № 320/2093/23 оскаржується Розпорядження № 735 (ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.07.2025 прийнято до провадження адміністративну справу № 320/2093/23). 
З огляду на наведене судова колегія висновується, що зважаючи на предмет та підстави заявленого позивачем позову, беручи до уваги предмет доказування у справі № 910/19528/23, вирішення питання визнання протиправним та нечинним з моменту підписання розпорядження Київської міської військової адміністрації від 07.11.2022 № 735 "Про встановлення тарифів на послуги за користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс", що розглядається у справі № 320/2093/23, не є підставою для зупинення провадження в справі № 910/19528/23, оскільки зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом даного судового розгляду. 
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення відповідних клопотань позивача та третьої особи. З приводу даного процесуального питання в судовому засіданні 29.10.2025 було винесено протокольну ухвалу. 
Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, розпорядженням Київської міської військової адміністрації від 07.11.2022 № 735 “Про встановлення тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються Комунальним підприємством “Київтранспарксервіс” для КП “Київтранспарксервіс” встановлено нові тарифи на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються КП “Київтранспарксервіс”.
За результатом розгляду справи № 241/60/17-рп/к.23 Тимчасова адміністративна колегія Антимонопольного комітету України, розглянувши матеріали справи № 241/60/17-рп/к.23 про порушення Київською міською військовою адміністрацією законодавства про захист економічної конкуренції та подання Третього відділу досліджень та розслідувань Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (надалі – Відділення) від 29.08.2023 № 60-03/194п прийняла рішення “Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції” № 53-р/тк від 13.10.2023 (скорочено – Рішення № 53-р/тк).
Рішенням №53-р/тк дії КМВА визнано порушенням, передбаченим статтею 17 та пунктом 7 статті 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції” (легітимація порушення законодавства про захист економічної конкуренції) (пункт 1 Рішення № 53-р/тк).
Також зобов`язано КМВА у двомісячний строк із дати отримання рішення в цій справі припинити порушення, зазначене в пункті 1 резолютивної частини Рішення № 53-р/тк, про що письмово повідомити Комітет протягом 5 календарних днів із дня його припинення з наданням підтвердних документів (пункт 2 Рішення № 53-р/тк).
Постановляючи Рішення № 53-р/тк, Комітет прийшов до висновку, що встановивши нові тарифи на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів (надалі – Послуги), які надаються КП “Київтранспарксервіс”, до яких були включені економічно необґрунтовані статті затрат “матеріали для облаштування майданчиків”, “благоустрій та утримання в належному стані паркувальних майданчиків” та “інвестиційна складова”, а також статті затрат “облаштування відведених паркувальних майданчиків системами відеонагляду” та “придбання автотранспорту” у складі статті затрат “інвестиційна складова”, КМВА прийнявши Розпорядженням № 735 легітимізувала порушення КП “Київтранспарксервіс” законодавства про захист економічної конкуренції на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва.
КМВА, вважає, що Комітет при прийнятті Рішення № 53-р/тк не в повному обсязі з`ясував обставини, які мають значення для справи, не довів обставини, які визнано встановленими, а також неправильно застосував норми матеріального права, що визначені статтею 59 Закону України “Про захист економічної конкуренції” підставою для визнання Рішення №53-р/тк протиправним та його скасування.
Обґрунтовуючи позовні вимоги КМВА зазначало, що:
- діяльність оператора обмежується виключно функцією упорядкування майданчиків з метою подальшого надання платних послуг з паркування транспортних засобів, з метою наповнення бюджету міста Києва;
- доданими до позову доказами підтверджується належне документальне обґрунтування статті затрат “матеріали для облаштування майданчиків”, “благоустрій та утримання в належному стані паркувальних майданчиків” та “інвестиційна складова”, а також статті затрат “облаштування відведених паркувальних майданчиків системами відеонагляду” та “придбання автотранспорту” у складі статті затрат “інвестиційна складова”;
- згідно з наказом КП “Київтранспарксервіс” від 19.03.2021 № 37 “Про впорядкування господарської діяльності” нанесення (поновлення) дорожньої розмітки, встановлення комплектів дорожніх знаків та табличок проводиться кожного року (один раз на рік);
- законодавством не передбачений механізм перерахунку плати за Послуги, у зв`язку з наданням цих послуг неналежної якості внаслідок невиконання оператором покладених на нього обов`язків;
- до складу тарифів на послуги з користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів включено Інвестиційну складову в розмірі 404 137 002,83 грн відповідно до Програми розвитку паркувального простору міста Києва на 2023 рік, затвердженої розпорядженням начальника Київської міської військової адміністрації від 04.10.2022 № 682, яке набрало чинності з 04.10.2022. Отже, накопичення ресурсного забезпечення для реалізації заходів, передбачених вищезазначеною Програмою, розвитку паркувального простору міста Києва на 2023 рік здійснюється протягом року (починаючи з 07.11.2022), а реалізація цих заходів протягом 2023 року;
- враховуючи, що значну частину робіт з облаштування та утримання відведених майданчиків для паркування КП “Київтранспарксервіс” здійснює самостійно, та, беручи до уваги збільшення обсягу робіт, у зв`язку з розширенням паркувального простору та забезпечення належного виконання своїх функціональних обов`язків, виникає необхідність у збільшенні бригад з облаштування і у відповідному придбанні автотранспорту для їх роботи;
- Закон України “Про Антимонопольний комітет України” не покладає на Комітет та його органи повноважень щодо здійснення контролю у сфері застосування державних регульованих цін, а жодних рішень щодо визнання тарифів, що встановлені Розпорядження № 735 економічно необґрунтованими не приймалось.
Третя особа в своїх письмових поясненнях підтримала позовні вимоги позивача та просила їх задовольнити з аналогічних підстав.
Заперечуючи проти позову відповідач вказував, що:
- прийнявши Розпорядження № 745, КМВА легітимізувала порушення КП “Київтранспарксервіс” законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку Послуг (частина 1 статті 13 та пункт 2 частини 1 статті 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції”) факти вчинення якого встановлено рішенням Комітету від 13.10.2023 № 53-р/тк;
- КП “Київтранспарксервіс” не надало Комітету жодного належного документального обґрунтування та підтверджених документів вартості статей відповідних витрат;
- до повноважень Комітету у сфері цін та ціноутворення належить оцінка дій учасників ринків на відповідність конкурентному законодавству;
- отже, Комітет діяв у межах повноважень передбачених чинним законодавством, а Рішення № 53-р/тк прийняте відповідно до вимог Закону України “Про захист економічної конкуренції”, Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Комітету від 19.04.1994 № 5;
- відсутні підстави для визнання протиправним та скасування Рішення № 53-р/тк, які передбачені статтею 59 Закону України “Про захист економічної конкуренції”.
Схожі за змістом твердження щодо обставин справи наведені апелянтами та відповідачем у апеляційних скаргах та відзивах на неї відповідно.
З огляду на вказані фактичні обставини цієї справи, колегією суддів зазначається, що відповідно до ст. 1 Закону України “Про Антимонопольний комітет України” Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель.
Згідно з приписами статті 3 Закону України “Про Антимонопольний комітет України” основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, зокрема, в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.
Пунктом 7 статті 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції” визначено, що порушення законодавства про захист економічної конкуренції є, зокрема, вчинення дій. заборонених згідно зі статтею 17 цього Закону.
Закон України “Про захист економічної конкуренції” визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.
За ст. 1 Закону України “Про захист економічної конкуренції” економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку. 
Згідно статті 17 Закону України “Про захист економічної конкуренції” забороняються дії чи бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), що полягають у схиленні суб`єктів господарювання, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю до порушень законодавства про захист економічної конкуренції, створенні умов для вчинення таких порушень чи їх легітимації.
Легітимація порушень законодавства про захист економічної конкуренції передбачає підтвердження правомірності протиправних діянь суб`єкта господарювання відповідним актом органу влади чи місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 51 Закону України “Про захист економічної конкуренції” порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
При цьому, кваліфікація дій суб`єкта як таких, що заборонені згідно зі статтею 17 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, має включати також кваліфікацію конкретного порушення законодавства про захист економічної конкуренції, умови для вчинення якого були створені діями чи бездіяльністю органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), зокрема, вибір конкретної правової норми і застосування її до певної події із з`ясуванням всіх обставин такого порушення та їх доведенням.
Вказані висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.04.2020 у справі № 916/114/19, від 01.10.2020 у справі № 910/18554/19.
При цьому Верховний Суд постійно наголошує на тому, що:
- кожна справа є індивідуальною, що обумовлено, окрім правової кваліфікації дій, яку здійснює АМК, так і на підставі тих обставин, фактів, доказів, що АМК досліджує та оцінює у своєму рішенні, і які в подальшому досліджуються та оцінюються судом через призму статті 59 Закону № 2210-III;
- переглядаючи рішення АМК про притягнення суб`єктів господарювання до відповідальності, суд має перевірити, чи діяв АМК в межах наданих йому повноважень та без порушення положень чинного законодавства України;
- перевіряючи дії АМК на відповідність законодавству України, суд, не втручаючись у дискрецію (вільний розсуд) АМК, з`ясовує і визначає наявність / відсутність, а відтак доведеність / недоведеність, обґрунтованість / необґрунтованість передбачених статтею 59 Закону підстав для визнання недійсним рішення АМК. Під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
КП "Київтранспарксервіс" створено на підставі рішення Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15.03.2007 № 261/922 з метою покращення організації дорожнього руху в частині впорядкування робіт із паркування, застосування інформаційних технологій, сучасних технічних засобів організації дорожнього руху, розвитку мережі паркінгів, механізованих автомобільних стоянок, платних місць паркування та інших об`єктів дорожнього сервісу в м. Києві.
Рішенням Київської міської ради від 26.06.2007 № 930/1591 "Про вдосконалення паркування автотранспорту в м. Києві" КП "Київтранспарксервіс" визначено єдиним оператором з паркування транспортних засобів, стягнення паркувального збору та виготовлення єдиних абонементних талонів з паркування автомобільного транспорту в місті 
Києві.
Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 03.03.2021 № 445 "Про уповноваження Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) приймати рішення про розміщення, обладнання та функціонування відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва", Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі також - Департамент) отримав повноваження приймати рішення про розміщення, обладнання та функціонування відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва.
Наказом Департаменту від 25.03.2021 № H-67 "Про затвердження переліку відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва" затверджено перелік відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва, обладнання та функціонування яких забезпечує КП "Київтранспарксервіс".
Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.06.2021 № 1459 "Про встановлення тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються КП "Київтранспарксервіс" (надалі – Розпорядження № 1459) було затверджено тарифи на Послуги, в тому числі, для легкового автомобіля на рівні (надалі – старі тарифи):
І територіальна зона платного паркування – 35,00 грн із ПДВ за 1 місце за 1 годину;
ІІ територіальна зона платного паркування – 25,00 грн із ПДВ за 1 місце за 1 годину;
ІІІ територіальна зона платного паркування – 5,00 грн із ПДВ за 1 місце за 1 годину;
Листом від 01.12.2022 № 053/05-3104 (вх. № 60-01/2239 від 02.12.2022) КП “Київтранспарксервіс” повідомило Відділення, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2022 у справі № 640/20721/21 Розпорядження № 1459 визнано протиправним та нечинним. 
Так, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2022 року в справі № 640/20721/21 адміністративний позов про визнання протиправним та нечинним розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.06.2021 № 1459 "Про встановлення тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" задоволено. 
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2022 у справі № 640/20721/21 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2022 року залишено без змін.
Таким чином, Розпорядження № 1459 визнано протиправним з 01.08.2022, оскільки в силу ст. 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. 
З метою подальшого належного виконання функцій оператора з паркування транспортних засобів у м. Києві КП “Київтранспарксервіс” розробило Планову калькуляцію вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, що надаватимуться КП “Київтранспарксервіс” (надалі – Планова калькуляція).
Комітетом на підставі пояснювальної записки до Планової калькуляції, наданій Відділенню КП "Київтранспарксервіс" листом від 01.12.2022 № 053/05-3104 встановлено, що до розробленої КП “Київтранспарксервіс” Планової калькуляції нових тарифів на Послуги було включено такі найбільші статті затрат (грн із ПДВ за 1 місце для паркування на 1 годину):
- “матеріали для облаштування майданчиків” - 0,189 (I зона), 0,118 (II зона), 0,094 (III зона) (загальні планові витрати на рік - 3 431 904,52 грн);
- “благоустрій та утримання в належному стані паркувальних майданчиків” - 1,937 (I зона), 1,956 (II зона), 1,971 (III зона) (загальні планові витрати на рік - 47 732 845,20 грн);
- “інвестиційна складова” - 27,030 (I зона), 18,764 (II зона), 1,998 (III зона) (загальні планові витрати на рік - 404 137 002,83 грн).
Так, на підставі зазначеної Планової калькуляції Розпорядженням КМВА від 07.11.2022 № 735 "Про встановлення тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" і було затверджено нові тарифи на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються КП "Київтранспарксервіс", розмір яких встановлено на рівні старих тарифів, скасованих постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2022 у справі № 640/20721/21, а саме (грн із ПДВ за 1 місце для паркування на 1 годину):
I територіальна зона платного паркування - 35,00 грн;
II територіальна зона платного паркування - 25,00 грн;
III територіальна зона платного паркування - 5,00 грн.
Отже, з 07.11.2022 у місті Києві діють нові тарифи на Послуги, які надаються КП “Київтранспарксервіс” та були затвердженні Розпорядження КМВА № 735.
Механізм формування тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів визначається Порядком формування тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2010 № 258 (надалі - Порядок № 258).
Згідно абзацу 3 пункту 2 Порядку № 258 - економічно обґрунтовані плановані витрати - витрати, планування яких здійснюється з дотриманням вимог стандартів, нормативів, норм технологічних регламентів, а також вимог щодо надання послуг визначених обсягу та якості з урахуванням економічних і природно-кліматичних особливостей регіону.
Комітет у Рішенні № 53-р/тк встановив, що планові витрати на рік основних статей затрат планової калькуляції, на основі якої затверджено нові тарифи - є економічно необґрунтованими (завищеними), з огляду на наступне:
Щодо статті затрат "матеріали для облаштування майданчиків" на загальну суму 3 431 904,52 грн:
У пояснювальній записці до Планової калькуляції, наданій КП "Київтранспарксервіс" листом від 01.12.2022 № 053/05-3104, Підприємство зазначило, що до прямих матеріальних затрат віднесено матеріали для облаштування майданчиків (дорожні знаки та інформаційні таблички). Такі дорожні знаки встановлюються відповідно до вимог ДСТУ 4100:2014.
Наказом КП "Київтранспарксервіс" від 19.03.2021 № 37 "Про впорядкування господарської діяльності" передбачено, що встановлення дорожніх знаків, табличок, а також нанесення дорожньої розмітки повинно проводитися щорічно. Натомість, питання встановлення та подальшого утримання, у тому числі заміни, дорожніх знаків на загальнодержавному рівні регулюється, зокрема: Правилами утримання технічних засобів регулювання дорожнього руху вулично-дорожньої мережі населених пунктів, затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.11.2017 № 296 (надалі – Правила утримання технічних засобів); ДСТУ 4100:2021 “Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування Національного стандарту України”, які застосовуються з 01.11.2021 (надалі – ДСТУ 4100:2021).
Згідно пункту 8.3.13. ДСТУ 4100:2021 у разі невідповідності дорожніх знаків вимогам 8.2.1 — 8.2.9, 8.4.1 — 8.4.7, вони підлягають заміні. Не дозволено зняття дорожніх знаків без негайної заміни.
Пункти 8.2.1 — 8.2.9, 8.4.1 — 8.4.7 ДСТУ 4100:2021 передбачають вимоги до якісних характеристик дорожніх знаків, таких як координати кольоровості, коефіцієнт яскравості, флуоресцентний коефіцієнт яскравості, питомий коефіцієнт сили світла, а також спеціальні вимоги до знаків із внутрішнім освітленням, тобто поверхня яких не має світлоповертального ефекту.
Саме з метою перевірки відповідності дорожніх знаків якісним характеристикам, встановлених ДСТУ 4100:2021 проводиться їх технічне обстеження, як те визначено пунктом 1 Розділу ІІІ Правил утримання технічних засобів. 
При цьому, пунктом 13 Розділу ІІІ Правил утримання технічних засобів визначено, що роботи із заміни або відновлення пошкоджених (збитих) технічних засобів регулювання дорожнього руху внаслідок дорожньо-транспортних пригод, стихійного лиха виконуються протягом трьох діб.
З цих підстав, як вважає колегія суддів, висновки Комітету про те, що Правилами утримання технічних засобів та ДСТУ 4100:2021 передбачена заміна дорожніх знаків та інших засобів регулювання дорожнього руху виключно в разі їх пошкодження (збиття) є правильними. 
Планова калькуляція вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, що надаватимуться КП "Київтранспарксервіс", на основі якої Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1459 було встановлено старі тарифи, визначала планові витрати на 2021 рік на загальну суму 1 925 077,00 грн, зокрема, на статтю затрат "матеріали для облаштування майданчиків" у кількості 506 майданчиків відведених для паркування транспортних засобів.
Комітет звернувся до КП “Київтранспарксервіс” з вимогою від 12.07.2023 № 60-02/3037 щодо надання підтверджуючих матеріалів пошкодження дорожніх знаків та інших засобів дорожнього регулювання тією мірою, яка не дозволяє їх використання за цільовим призначенням, або їх знищення протягом року.
КП "Київтранспарксервіс" листом від 21.07.2023 № 053/05-2808 повідомило, що за результатами проведеної інвентаризації у 2021 році виявили нестачу 117 штук засобів регулювання дорожнього руху на суму 31 238,32 грн, а в 2022 році відповідно до Протоколу робочої інвентаризаційної комісії КП "Київтранспарксервіс" від 30.11.2022 виявили нестачу 123 штуки відповідних засобів на загальну суму 40 851,51 грн. Причиною такої нестачі стали крадіжки або умисне знищення майна, вчинені невстановленими особами. За результатами моніторингу неодноразово виявлялися факти зникнення предметів регулювання дорожнього руху (про що надавалися відповідні заяви до Національної поліції України) та їх непридатності до використання (вигоріли, помальовані, вигнуті, зламані).
Згідно Планової калькуляції, на основі якої Розпорядженням № 735 були затверджені нові тарифи, на 2022 рік включено річні витрати на дорожні знаки та таблички за статтю затрат "матеріали для облаштування майданчиків" на знов ж таки 506 майданчиків відведених для паркування транспортних засобів, на загальну суму, яка становить вже 3 431 904,52 грн (тобто щодо тієї ж самої кількість майданчиків, що й у 2021 році, проте вже за практично вдвічі більшою вартістю).
В той же час, згідно рішення Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.09.2018 № 1527/5591 “Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 22.01.2015 № 22/287 “Про затвердження Концепції розвитку паркувального простору в місті Києві”, яким визначено, що метою напрямку “розвиток інфраструктури паркування” є поступове та поетапне (протягом 5 років) збільшення кількості паркомісць до приблизно 125 тисяч паркомісць, в обсягах близько 20 тисяч паркомісць на рік.
Натомість, кількість відведених майданчиків для паркування транспортних засобів, які закріплені за КП “Київтранспарксервіс”, зросла лише на 38 – з 506 у 2021 році до 544 у 2022 році – внаслідок розширення паркувального простору м. Києва відповідно до Рішення № 1527/5591 КМР.
В межах вказаного колегією судів враховується, що як у матеріали справи Комітету, так і у матеріали даної судової справи ні позивачем, ні третьою особою не було надано достовірних даних щодо реальної кількості майданчиків для паркування транспортних засобів, які не облаштовані дорожніми знаками й табличками та не надано належних доказів наявності підстав для заміни тих дорожніх знаків у 2022 році, зокрема актів, протоколів, копій заяв до Національної поліції України тощо, щодо встановлення факту крадіжки дорожніх знаків, які були встановлені у 2021 році, або інших доказів на підтвердження непридатності дорожніх знаків та табличок до використання, що було б встановлено за результатами належним чином проведеного технічного обстеження, як це визначено Правилами утримання технічних засобів.
На це, як вважає судова колегія, слушно акцентував увагу й суд 1-ої інстанції.
В частині статті затрат "благоустрій та утримання в належному стані паркувальних майданчиків" на загальну суму 47 732 845,20 грн:
У Пояснювальній записці зазначено, що відповідно до пункту 17.12.4 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішеннями Київської міської ради від 02.12.2008 № 1051/1051 (надалі – Правила благоустрою м. Києва) оператор здійснює прибирання паркувальних дільниць та несе відповідальність за дотримання санітарного стану на місцях паркування транспортних засобів. За відсутності контролерів на відведених паркувальних майданчиках, одним з обов`язків яких було утримання майданчиків у належному санітарному стані, виникає потреба в укладанні договорів зі сторонніми організаціями на виконання робіт із прибирання паркувальних майданчиків. Підприємство звернулося до КП ШЕУ корпорації “Київавтодор” щодо надання цінових пропозицій з прибирання, на підставі яких було розраховано планову вартість прибирання 1 м/м у весняно-літній (квітень – 15 жовтень, 7 місяців) з періодичністю один раз на місяць та осінньо-зимовий час (листопад – березень, 5 місяців) двічі на місяць.
Листом від 21.07.2023 № 053/05-2808 (вх. Відділення № 60-01/2462 від 25.07.2023) КП “Київтранспарксервіс” надало Відділенню копії листів-відповідей комунальних підприємств корпорації “Київавтодор”. 
Водночас, у листах-відповідях таких комунальних підприємств та в листі КП “Київтранспарксервіс” від 21.07.2023 № 053/05-2808 (вх. Відділення № 60-01/2462 від 25.07.2023) не було надано детального розрахунку прибирання відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва з урахуванням загальної площі та періодичності прибирання відведених майданчиків для паркування.
Листами від 12.01.2023 № 053/05-136, від 06.04.2023 № 053/05-1298 та від 04.08.2023 № 053/05-3004 (вх. Відділення № 60-01/194 від 17.01.2023, № 60-01/1139 від 07.04.2023 та № 60-01/2637 від 07.08.2023) КП “Київтранспарксервіс” повідомляло, що протягом 2021 та 2022 років, а також січня – серпня 2023 року зі сторонніми організаціями, зокрема КП ШЕУ КК “Київавтодор” та КК “Київавтодор”, договорів на прибирання відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва не укладало. 
Також листом від 21.12.2022 № 053/05-3287 (вх. Відділення № 60-01/2444 від 23.12.2022) КП “Київтранспарксервіс” зазначило, що витрати на прибирання паркувальних майданчиків, закладені у старі тарифи, у 2021 році не були фактично реалізовані за призначенням, у зв`язку з тим, що кошти були отримані не в повному обсязі, а наявні кошти були першочергово направлено на облаштування майданчиків дорожніми знаками та табличками, демаркування та нанесення дорожньої розмітки”.
В свою чергу, Порядок № 258 не передбачає можливості перерозподілу раніше розподілених/отриманих коштів.
Вищезазначене свідчить про здійснення розрахунку статті затрат "благоустрій та утримання в належному стані паркувальних майданчиків" без економічного обґрунтування.
Зазначені висновки суду першої інстанції, як вважає колегія суддів, є такими, що відповідають обставинам справи.
Щодо статті затрат "інвестиційна складова" із загальними плановими витратами на рік у розмірі 404 137 002,83 грн:
У Пояснювальній записці зазначено, що інвестиційна складова в нових тарифах становить: 
І зона – 66% - інвестиційна складова в сумі 280 181 966.87 грн, у тому числі: 116 383 179,08 грн – облаштування відведених паркувальних майданчиків заїзними кишенями;
163 041 365,65 грн – облаштування відведених паркувальних майданчиків системами відеонагляду;
757 422,14 грн – придбання автотранспорту;
ІІ зона – 64% - інвестиційна складова в сумі 107 274 667,50 грн, у тому числі: 16 059 578,37 грн – облаштування відведених паркувальних майданчиків заїзними кишенями;
90 793 301,35 грн – облаштування відведених паркувальних майданчиків системами відеонагляду;
421 787,78 грн – придбання автотранспорту;
ІІІ зона – 30% - інвестиційна складова в сумі 16 680 368.46 грн, у тому числі: 16 059 578,37 грн – облаштування відведених паркувальних майданчиків заїзними кишенями;
17 620 790,08 грн – придбання автотранспорту; вартість інвестицій на впровадження заходу з облаштування відведених паркувальних майданчиків у ІІІ зоні системами відеонагляду включена в складові тарифів для І та ІІ зон.
Згідно абзацу 2 пункту 2 Порядку №258 інвестиційна складова - кошти, передбачені в тарифі на послугу з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів (далі - майданчик), що спрямовуються на розвиток існуючих та організацію нових майданчиків та засобів виробничої діяльності, необхідних для утримання таких майданчиків, провадження пов`язаної з цим господарської діяльності (у тому числі заходів з підвищення безпеки та дотримання екологічних норм), а також на реалізацію заходів, пов`язаних з будівництвом, виготовленням, реконструкцією, модернізацією, придбанням основних засобів, інших необоротних матеріальних активів.
За пунктом 17.2. Правил благоустрою м. Києва - плата за послуги паркування включає в себе ставку збору за паркування, відшкодування витрат на утримання та обслуговування місць для платного паркування, забезпечення планового прибутку уповноваженої особи (оператора) та може включати інвестиційну складову, у разі затвердження Київською міською радою інвестиційної програми, якою передбачена зазначена складова.
Відповідно до абзацу другого підпункту 17.6.1 пункту 17.6 Правил благоустрою м. Києва тарифи на послуги з паркування включають в себе ставку збору за паркування, плату за послуги з паркування та, у разі затвердження Київською міською радою інвестиційної програми, можуть включати інвестиційну складову.
Розпорядженням Київської міської військової адміністрації від 04.10.2022 № 682 затверджено Програму розвитку на 2023 рік, якою передбачається приведення у відповідність із схемами організації дорожнього руху відведених майданчиків для паркування транспортних засобів (влаштування заїзних кишень), встановлення відеоспостереження на паркувальних майданчиках та придбання нових автотранспортних засобів, які будуть використовуватися Підприємством під час облаштування паркувальних майданчиків. 
У той же час пунктом 4 Розпорядження КМВА № 735 визначено, що це розпорядження набирає чинності з дня його оприлюднення. За інформацією розміщеною на веб-сайті “Офіційний портал Києва”, Розпорядження № 735 оприлюднено 07.11.2022. 
Отже, нові тарифи, до яких включено статтю затрат “інвестиційна складова” (із загальними плановими витратами на рік у розмірі 404 137 002,83 грн), КП “Київтранспарксервіс” почало застосовувати з 07.11.2022, повідомивши Відділення, що кошти на капітальні видатки, передбачені у складі Нових тарифів, будуть накопичуватися для виконання заходів, передбачених Програмою розвитку на 2023 рік.
Разом із тим відповідно до пункту 11 Порядку № 258 калькулювання повної планованої собівартості послуг здійснюється в розрахунку на рік.
Пунктом 25 розділу Порядку № 258 визначено, що тарифи, які встановлюються на рівні повної планованої собівартості послуг, фіксуються на один рік.
Втім, як встановлено Комітетом, стаття затрат “інвестиційна складова” нового тарифу (із загальними плановими витратами на рік у розмірі 404 137 002,83 грн) передбачена для виконання заходів, які визначені саме Програмою розвитку на 2023 рік, тобто положення якої не поширюються на листопад – грудень 2022 року. 
Відповідні обставини, за висновками судової колегії, позивачем та третьою особою не спростовані. 
Отже, Комітет правильно встановив, що нові тарифи зі статтею затрат “інвестиційна складова” (із загальними плановими витратами на рік у розмірі 404 137 002,83 грн), заходи якої передбачені Програмою розвитку на 2023 рік, КП “Київтранспарксервіс” могло застосовувати, починаючи лише з 01.01.2023, у зв`язку з чим, споживачі Послуг протягом листопада та грудня 2022 сплачували вартість Послуг за найбільшою статтею затрат “інвестиційна складова”, яка мала застосовуватися починаючи лише з 01.01.2023.
Про це, за висновками колегії суддів, вірно вказав й місцевий господарський суд.
Щодо статті витрат “облаштування відведених паркувальних майданчиків системами відеонагляду” у складі статті затрат “інвестиційна складова” на загальну суму 253 834 667, 00 грн:
У Пояснювальній записці зазначено, що організація ефективного паркувального простору неможлива без оперативного моніторингу відведених паркувальних майданчиків та аналізу транспортної інфраструктури.
В зв`язку із цим, КП “Київтранспарксервіс” до Планової калькуляції, на основі якої затверджено нові тарифи, включило річні витрати на статтю затрат “облаштування відведених паркувальних майданчиків системами відеонагляду” у складі статті затрат “інвестиційна складова” на загальну суму 253 834 667,00 грн.
Разом з тим, пунктом 14 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 (далі - Правила № 1342) визначено, що відведені майданчики для платного паркування повинні обов`язково бути обладнані паркувальними автоматами, платіжними пристроями та/або інформаційними знаками про способи та порядок оплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування.
Отже, необхідність облаштування відведених паркувальних майданчиків системами відеонагляду не передбачена відповідним нормативно-правовим актом.
На вимогу голови Відділення від 25.07.2023 № 60-02/3239 щодо визначення й розрахунку вартості системи відеонагляду (вуличні камери із кріпленнями, підключенням до живлення та мережі передачі даних; серверний комплекс із ліцензійним програмним забезпеченням (програмно-апаратний комплекс); комплекс автофіксації порушень за несплату паркування на базі транспортного засобу; програмне забезпечення відеоаналітики (ліцензії, інтеграція із засобами інформаційної системи, у т. ч. програмне забезпечення керування паркувальним простором) для моніторингу відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на загальну суму 253 834 667,00 грн, яка була включена в Програму розвитку на 2023 рік, КП “Київтранспарксервіс” листом від 04.08.2023 № 053/05-3004 (вх. Відділення № 60-01/2637 від 07.08.2023) повідомило, що “визначення та розрахунок вартості системи відеонагляду для моніторингу відведених майданчиків для паркування транспортних засобів було здійснено на підставі моніторингу цінових пропозицій обраної системи відеонагляду”. 
Однак, ні позивач, ні третя особа не надали, ні Комітету, ні суду копій відповідних цінових пропозицій обраної системи відеонагляду.
В будь-якому разі, протягом листопада 2022 – травня 2023 року Підприємство не здійснювало заходів зі встановлення систем відеонагляду на відведених паркувальних майданчиках (листи від 21.12.2022 № 053/05-3287 та від 06.04.2023 № 053/05-1298 (вх. Відділення № 60-01/2444 від 23.12.2022 та № 60-01/1139 від 07.04.2023).
З наведеного, судова колегія висновується про правильність висновків місцевого господарського суду в зазначених межах.
Щодо статті затрат “придбання автотранспорту” у складі статті затрат “інвестиційна складова” на суму 1 800 000, 00 грн:
У Пояснювальній записці зазначено, що розширення автотранспорту, який використовується КП “Київтранспарксервіс”, здійснюється власними силами Підприємства, обсяг робіт при цьому значно зріс у зв`язку з розширенням паркувального простору м. Києва.
При цьому, як вже зазначалось, кількість відведених майданчиків для паркування транспортних засобів, які закріплені за КП “Київтранспарксервіс”, зросла лише на 38 – з 506 у 2021 році до 544 у 2022 році – внаслідок розширення паркувального простору м. Києва відповідно до Рішення № 1527/5591 КМР.
На вимогу голови Відділення від 25.07.2023 № 60-02/3239 щодо визначення та розрахунку вартості автомобілів для роботи мобільних груп з облаштування відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на загальну суму 1 800 000,00 грн, яка була включена в Програму розвитку на 2023 рік, а також щодо обґрунтування обраної КП “Київтранспарксервіс” кількості (4 одиниці) та моделей автомобілів, листом від 04.08.2023 № 053/05-3004 (вх. Відділення № 60-01/2637 від 07.08.2023) КП “Київтранспарксервіс” повідомило, що “визначення та розрахунок вартості автомобілів для роботи мобільних груп з облаштування відведених майданчиків для паркування транспортних засобів, яка була включена в Програму розвитку паркувального простору м. Києва на 2023 рік було здійснено на підставі моніторингу цінових пропозицій (рекламну продукцію з орієнтовною модифікацією автомобіля)”.
Жодного обґрунтування щодо кількості обраних КП “Київтранспарксервіс” (4 шт.) транспортних засобів та їх моделей, ні позивач, ні третя особа, ні суду, ні Комітету не надали.
Протилежного матеріали справи не містять. 
Крім цього судовою колегією враховується, що Тимчасова адміністративна колегія Комітету, розглянувши матеріали справи № 240/60/16-рп/к.23 про порушення КП "Київтранспарксервіс" законодавства про захист економічної конкуренції прийняла рішення від 13.10.2023 № 52-р/тк, яким:
- визнано, що КП "Київтранспарксервіс" у період з 07.11.2022 по 13.10.2023 займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва із часткою 100%, оскільки на цьому ринку в нього не було жодного конкурента;
- визнано дії КП "Київтранспарксервіс", які полягають у включенні економічно необґрунтованих статей затрат до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, на основі якої, Розпорядження № 735 було затверджено економічно необґрунтовані тарифи на такі послуги, порушенням, передбаченим частиною 1 статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку;
- за порушення, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, накладено на КП "Київтранспарксервіс" штраф у розмірі 3 300 000 грн;
- зобов`язано КП "Київтранспарксервіс" у двомісячний строк із дати отримання рішення в цій справі припинити порушення, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, про що письмово повідомити Антимонопольний комітет України протягом 5 календарних днів із дня його припинення з наданням підтвердних документів.
КП "Київтранспарксервіс", не погоджуючись з висновками Комітету, звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Антимонопольного комітету України від 13.10.2023 № 52-р/тк у справі № 240/60/16-рп/к.23 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".
Натомість, рішенням Господарського суду міста Києва від 30.04.2024 у справі № 910/19743/23, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2024 та набрало законної сили відповідно 09.09.2024 – у задоволенні позовних вимог КП "Київтранспарксервіс" відмовлено.
За ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 ГПК України).
Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.
З урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Тобто, преюдиційне значення у справі надається безпосередньо обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не рішенням Комітету чи правовій оцінці обставин, здійсненій судом.
В рішенні Господарського суду міста Києва від 30.04.2024 у справі № 910/19743/23, серед іншого, встановлено відсутність підстав визначених статтею 59 Закону України “Про захист економічної конкуренції” для визнання рішення від 13.10.2023 № 52-р/тк недійсним та, зокрема зазначено:
«Предметом справи № 240/60/16-рп/к.23 є дії КП “Київтранспарксервіс” із включення до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, що надаватимуться КП “Київтранспарксервіс”, на основі якої Розпорядженням КМВА № 735 затверджено нові тарифи на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються КП “Київтранспарксервіс”, економічно необґрунтованих статей затрат: “матеріали для облаштування майданчиків” (з огляду на відсутність законодавчо закріпленої норми щодо щорічної заміни дорожніх знаків та інформаційних табличок без урахування їх стану, неврахування Підприємством кількості вже облаштованих відведених майданчиків для паркування транспортних засобів та відсутність належного документального підтвердження розрахованого ним розміру цієї статті затрат); “благоустрій та утримання в належному стані паркувальних майданчиків” (з огляду на відсутність документального підтвердження розрахованого Підприємством розміру цієї статті затрат) та “інвестиційна складова” [заходи якої передбачені Програмою розвитку паркувального простору м. Києва на 2023 рік, затвердженою розпорядженням Київської міської військової адміністрації від 04.10.2022 № 682 (далі – Програма розвитку на 2023 рік), тобто можуть застосовуватися, починаючи лише з 01.01.2023], а також таких статей затрат як “облаштування відведених паркувальних майданчиків системами відеонагляду” (з огляду на відсутність законодавчо закріпленої норми щодо облаштування відведених паркувальних майданчиків системами відеонагляду та відсутність належного документального підтвердження розрахованого Підприємством розміру цієї статті затрат) та “придбання автотранспорту” (з огляду на розширення паркувального простору м. Києва лише на 38 відведених майданчиків для паркування транспортних засобів та відсутність належного документального підтвердження розрахованого Підприємством розміру цієї статті затрат), у складі статті затрат “інвестиційна складова”. Такі дії КП “Київтранспарксервіс” містять ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого ч. 1 ст. 13 та п. 2 ст. 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва в межах відведених майданчиків для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах шляхом ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку. 
Так, судом встановлено, що КП “Київтранспарксервіс” включено до планової калькуляції, на основі якої затверджено нові тарифи, економічно необґрунтовані статті витрат:
- “матеріали для облаштування майданчиків”: з огляду на відсутність законодавчо закріпленої норми щодо щорічної заміни дорожніх знаків та інформаційних табличок без урахування їх стану, неврахування Підприємством кількості вже облаштованих відведених майданчиків для паркування транспортних засобів та відсутність належного документального підтвердження розрахованого ним розміру цієї статті затрат;
- “благоустрій та утримання в належному стані паркувальних майданчиків”: з огляду на відсутність документального підтвердження розрахованого Підприємством розміру цієї статті затрат;
- “інвестиційна складова”: заходи якої передбачені Програмою розвитку на 2023 рік, тобто можуть застосовуватися, починаючи лише з 01.01.2023; з огляду на відсутність законодавчо закріпленої норми щодо облаштування відведених паркувальних майданчиків системами відеонагляду та відсутність належного документального підтвердження розрахованого Підприємством розміру цієї статті затрат.
Суд вкотре акцентує, що вказані дії Підприємства були б неможливими за умови наявності значної конкуренції на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва, які використовує (експлуатує) позивач для надання таких послуг, адже в такому випадку споживачі Послуг мали б можливість обирати між кількома надавачами таких послуг, та в разі ущемлення їх інтересів обрали б іншого надавача послуг. У випадку ж відсутності конкуренції на відповідному ринку і, як наслідок, відсутності у споживачів КП "Київтранспарксервіс" альтернативи щодо придбання послуг із користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надає позивач, інакше ніж у Підприємства, вищезазначені дії призводять до настання негативних наслідків для споживачів (сплати завищеної вартості послуг).
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що Комітетом вірно кваліфіковано дії позивача, які полягали у включенні до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надавало КП "Київтранспарксервіс", статей витрат "матеріали для облаштування майданчиків", "благоустрій та утримання в належному стані паркувальних майданчиків", "інвестиційна складова", як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 2 частини 1 статті 50 та частиною 1 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва, які використовує (експлуатує) Підприємство для надання послуг, шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на цьому ринку».
За таких обставин, апеляційний господарський суд зазначає, що в межах справи, що розглядається, в силу ст. 75 ГПК України, не підлягають доказуванню обставини вчинення КП “Київтранспарксервіс” правопорушення передбаченого частиною 1 статті 13 та пунктом 2 частини 1 статті 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, що підтверджено відповідним судовим рішенням при розгляді справи № 910/19743/23, яке набрало законної сили.
Тим самим, обставина вчинення КП “Київтранспарксервіс” правопорушення передбаченого частиною 1 статті 13 та пунктом 2 частини 1 статті 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції” вважається встановленою.
З огляду на вказане, з урахуванням недоведеності КМВА належними та допустимими, в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України, доказами економічної обґрунтованості затверджених нових тарифів, судова колегія вважає вмотивованими висновки суду попередньої інстанції про те, що позивач внаслідок прийняття Розпорядження № 735 вчинив дії щодо легітимізації вчиненого КП “Київтранспарксервіс” порушення законодавства про захист економічної конкуренції, як наслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції передбаченого статтею 17 та пунктом 7 частини 1 статті 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції”.
З урахуванням викладених висновків щодо суті спору, колегією суддів критично оцінюються доводи апелянтів щодо нездійснення місцевим господарським судом перевірки правильності кваліфікації дій позивача щодо порушення ним законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого частиною першою статті 13, статті 17, пункту 2 та пункту 7 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Окремо, стосовно тверджень скаржника-1 про відсутність у Комітета повноважень на здійснення контролю у сфері застосування вільних цін, судова колегія зазначає таке.
Закон України "Про Антимонопольний комітет України" не покладає на АМК України та його органи здійснення контролю у сфері застосування вільних цін і тарифів.
Водночас, за пунктом 1 частини другої статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлення, зокрема, таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку, кваліфікується як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку. Отже, зазначені органи можуть здійснювати контроль за дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції і у встановленні та застосуванні вільних цін і тарифів. Така позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 15.01.2019 у справі № 903/46/18, від 24 липня 2025 року в cправі № 916/3700/24. 
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 02.07.2019 у справі № 910/23000/17 зазначила, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися органом свавільно, а суд повинен мати можливість переглянути рішення, прийняті на підставі реалізації цих дискреційних повноважень, що є запобіжником щодо корупції та свавільних рішень в умовах максимально широкої дискреції державного органу (пункт 75 постанови від 02.07.2019 у справі №910/23000/17).
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № К(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
У пункті 45 Доповіді Венеціанської комісії щодо Верховенства права, серед іншого, зазначено, що "Потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними. У цьому контексті закон (a law), яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції. Не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади. Отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої такої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій".
В силу ст. 2 Закону України “Про захист економічної конкуренції” цим Законом регулюються відносини органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю із суб`єктами господарювання; суб`єктів господарювання з іншими суб`єктами господарювання, із споживачами, іншими юридичними та фізичними особами у зв`язку з економічною конкуренцією. Цей Закон застосовується до відносин, які впливають чи можуть вплинути на економічну конкуренцію на території України.
За ч. 4 ст. 4 Закону України “Про захист економічної конкуренції” державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб`єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України. 
З огляду на зазначене судова колегія констатує, що оскільки кваліфікація дій суб`єкта як таких, що заборонені згідно зі статтею 17 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, має включати також кваліфікацію конкретного порушення законодавства про захист економічної конкуренції (у даному випадку зловживання монопольним становищем), аналіз складових ціноутворення тарифу визначеного КП “Київтранспарксервіс” та затвердженого КМВА Розпорядженням № 735 є реалізацією повноважень органів Комітету згідно Закону України "Про Антимонопольний комітет України" та статей 35, 40, 41 Закону “Про захист економічної конкуренції”.
З цих підстав судовою колегією відхиляються, як безпідставні відповідні аргументи апелянта-1.
Додатково колегія суддів зазначає, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 68/2022, було утворено, серед іншого, КМВА і встановлено, що КМДА та її голова набуває статусу КМВА і її начальника, відповідно.
Згідно пункту 8 частини 6 статті 15 Закону України “Про правовий режим воєнного стану” начальник військової адміністрації видає накази та розпорядження у межах своїх повноважень, які мають таку ж юридичну силу, що і рішення відповідної ради (рад). Накази, видані в межах повноважень місцевих рад, мають бути оприлюднені, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом.
Розпорядження № 735 прийнято начальником КМВА генерал-полковником Папко С. на підставі Закону України “Про правовий режим воєнного стану”, підпункту 2 пункту “а” частини першої статті 28 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, частини третьої статті 28-1 Закону України “Про благоустрій населених пунктів”, Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 № 2102-ІХ., Указу Президента України від 24.02.2022 № 68/2022 “Про утворення військових адміністрацій”, пункту 30 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342, постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2010 № 258 “Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів”, рішень Київської міської ради від 26.06.2007 № 930/1591 “Про вдосконалення паркування автотранспорту в м. Києві” та від 22.01.2015 № 22/887 “Про затвердження Концепції розвитку паркувального простору в місті Києві”, з урахуванням рішення Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 “Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві” (у редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923), розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 02.10.2012 № 1719 “Про затвердження коефіцієнтів завантаженості майданчиків для платного паркування транспортних засобів” та розпорядження начальника Київської міської військової адміністрації від 04.10.2022 № 682 “Про затвердження Програми розвитку паркувального простору міста Києва на 2023 рік”.
Як вже зазначалось, у межах адміністративної справи № 320/2093/23 оскаржується Розпорядження № 735 (ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.07.2025 прийнято до провадження адміністративну справу № 320/2093/23). 
У справі № 320/2093/23 вирішується, зокрема, питання чи є військова адміністрація окремим тимчасовим органом державної влади, або ж продовжує виконувати функції КМДА, як органу з подвійним правовим статусом, тобто бути як виконавчим органом місцевого самоврядування (згідно рішення КМР від 20.06.2002 № 28/28 та Закону України “Про столицю України - місто-герой Київ”, Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”) уповноваженим на встановлення тарифів на послуги з користування майданчиками для платного користування (частина 3 статті 28-1 Закону України “Про благоустрій населених пунктів”), так і місцевим органом виконавчої влади у місті Києві (згідно Закону України “Про місцеві державні адміністрації”).
Отже, правовий статус КМВА, в туму числі й наявність в останнього повноважень щодо встановлення тарифів на Послуги та відповідно прийняття Розпорядження № 735 є предметом розгляду в межах адміністративної справи, та не входить до предмета доказування у межах господарської справи при встановленні наявності або відсутності визначених статтею 59 Закону України “Про захист економічної конкуренції” підстав для визнання протиправним та скасування Рішення Комітету № 53-р/тк.
Натомість, оскільки Розпорядження № 735 прийнято безпосередньо КМВА, Комітетом правильно визначено відповідача в антимонопольній справі.
В силу ч. 7 ст. 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.
За ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Беручи до уваги зазначене, з огляду на специфіку правовідносин, що склалися між учасниками справи, відповідні висновки місцевого господарського суду судова колегія вважає вірними та такими, що відповідають фактичним обставинам справи. 
Поряд із цим, враховуючи предмет розгляду адміністративної справи № 320/2093/23, аргументи скаржника-1 щодо неправильного визначення місцевим господарським судом предмета доказування у справі № 910/19528/23 щодо встановлення наявності або відсутності визначених статтею 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підстав для визнання протиправним та скасування Рішення Комітету № 53-р/тк, - колегією суддів оцінюються критично. 
Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: 
неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи;
недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;
невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції";
порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.
Таким чином, висновки суду 1-ої інстанції про те, що оскаржуване рішення відповідача прийняте відповідно до вимог законодавства та під час розгляду Комітетом відповідної справи було всебічно, повно і об`єктивно розглянуто її обставини, що були також належним чином встановлені за відсутності порушень матеріального права, як наслідок, відсутні передбачені статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підстави для визнання недійсним оскаржуваного рішення, - на переконання судової колегії є обґрунтованими.
З урахуванням вищенаведеного, судова колегія висновується, що відсутніми є правові підстави для задоволення позову. 
Аналогічних правомірних висновків дійшов й місцевий господарський суд. 
У свою чергу, судова колегія вважає невмотивованими доводи апелянтів про необґрунтованість висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування оспорюваного рішення відповідача відповідно до ст. 59 Закону.
Отже, на переконання колегії суддів, аргументи апелянтів не знайшли свого підтвердження в межах заявлених вимог, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції через необґрунтованість у розумінні ст.ст. 74, 76, 80, 86, 269 ГПК України. Інші доводи скаржників, прийняті до уваги, однак вони не спростовують вищенаведені висновки про наявність підстав для відмови у задоволенні апеляційної скарги. Водночас, підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційних скарг - суд апеляційної інстанції в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України не встановив.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення. 
З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у цій постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
За висновками колегії суддів, доводи апеляційних скарг про те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи; АМК України недоведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 у справі № 910/19528/23 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.
В свою чергу, апелянтами не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. 
При цьому, викладені у відзивах на апеляційні скарги твердження відповідача знайшли своє підтвердження в частині спростування викладених скаржниками в апеляційних скаргах доводах у цілому. 
Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені учасниками справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянтів (Київську міську військову адміністрацію та Комунальне підприємство “Київтранспарксервіс”).
Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, - 

УХВАЛИВ:
1. Апеляційні скарги Київської міської військової адміністрації та Комунального підприємства “Київтранспарксервіс” на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 у справі № 910/19528/23 – залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 у справі № 910/19528/23 – залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені сторонами у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Київську міську військову адміністрацію та Комунальне підприємство “Київтранспарксервіс”. 
4. Справу повернути до суду першої інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 09.04.2026. 

Головуючий суддя С.О. Алданова 

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак