ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" лютого 2026 р. Справа № 910/3356/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Алданової С.О.
суддів: Корсака В.А. 
Євсікова О.О. 

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 
у справі № 910/3356/25 (суддя Бойко Р.В.) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів"
до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ: 
У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" (далі – позивач; ТОВ "Енера Чернігів"; Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариств "Національна енергетична компанія "Укренерго" "Національна енергетична компанія "Укренерго"; НЕК «Укренерго»; апелянт; скаржник) про стягнення заборгованості у сумі 3 153 566,81 грн. 
В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" вказувало, що в Приватного акціонерного товариств "Національна енергетична компанія "Укренерго" наявний борг перед позивачем з оплати наданих згідно договору № 0156-09021 від 25.07.2019 послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за період з жовтня 2024 року по січень 2025 року в розмірі 3 058 401,79 грн. Крім того, посилаючись на порушення відповідачем грошових зобов`язань за договором № 0156-09021 від 25.07.2019, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з Приватного акціонерного товариств "Національна енергетична компанія "Укренерго" 3% річних - 23 121,27 грн та інфляційних втрат - 72 043,75 грн, нарахованих за період з 30.11.2024 по 24.02.2025. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 відкрито провадження у справі № 910/3356/25.
Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2025 заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог прийнято до розгляду.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 позовні вимоги ТОВ "Енера Чернігів" задоволено повністю. Стягнуто з ПАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь ТОВ "Енера Чернігів" борг - 3 033 027 (три мільйони тридцять три тисячі двадцять сім) грн 15 коп., інфляційні втрати - 72 043 (сімдесят дві тисячі сорок три) грн 75 коп., 3% річних - 23 102 (двадцять три тисячі сто дві) грн 64 коп. та судовий збір - 37 538 (тридцять сім тисяч п`ятсот тридцять вісім) грн 08 коп. Як зазначено місцевим господарським судом, встановленим є порушення Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" грошових зобов`язань за договором, внаслідок чого у нього виник борг перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" у розмірі 3 033 027,15 грн. Також суд першої інстанції виснувався про те, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 23 102,64 грн 3% річних та 72 043,75 грн інфляційних втрат за неналежне виконання умов договору.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ПАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва 20.05.2025 та ухвалити нове, яким відмовити ТОВ "Енера Чернігів" у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, оскільки: судом 1-ої інстанції не з`ясовано обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи; не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.
Апелянт зазначає, що судом 1-ої інстанції не враховано, що витрати оператора системи передачі (яким є НЕК «Укренерго»), які здійснюються ним у разі покладення на нього спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, включені законодавцем до тарифу на послуги з передачі електричної енергії, як окрема складова. Розмір здійснених НЕК «Укренерго» оплат у зв`язку з виконанням спеціальних обов`язків, подекуди у рази перевищував встановлені тарифом витрати на виконання ОСП спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів із збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел. За таких обставин, у оператора системи передачі наявна заборгованість перед ТОВ «КОЕК» виключно внаслідок недостатності коштів на рахунку передачі. При цьому, скаржник вказує, що адміністратор розрахунків здійснює виплати пропорційно на недискримінаційній основі у межах залишку коштів на відповідному рахунку. Спрямовувати ж на оплату послуг кошти, отримані від надання інших послуг відповідач не може. Так, відповідач, як оператор системи передачі, зобов`язаний виконувати вимоги Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 09.11.2017 № 1388 (далі – Ліцензійні умови). Поряд з цим, законодавство забороняє відповідачу оплачувати послуги (в даному випадку позивачу) за рахунок коштів, які призначені згідно зі структурою тарифів, затвердженою НКРЕКП, на інші цілі. Втім, місцевим судом не взято до уваги, що законодавство забороняє відповідачу оплачувати придбані послуги (в даному випадку позивачу) за рахунок коштів, які призначені згідно зі структурою тарифів, затвердженою НКРЕКП, на інші цілі і отримані, зокрема, в оплату послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Тобто відповідач першочергово обмежений недодержанням своїх обов`язків власних контрагентів, а положеннями пп. 15, 43, п. 2.3, абз. 12 п. 1.4 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 09.11.2017 № 1388. Тому, НЕК «Укренерго» міг сплачувати Товариству за надані послуги по договору про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел лише за рахунок коштів, які призначені згідно зі структурою тарифів, затвердженою НКРЕКП, на інші цілі і отримані, зокрема, в оплату послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління та з передачі електричної енергії. Відповідно, як акцентує апелянт, зазначені обставини не були враховані Господарським судом міста Києва при винесенні рішення від 20.05.2025 у даній справі, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення та передчасних висновків щодо відсутності підстав для зменшення загального розміру 3% річних.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2025, апеляційна скарга в справі № 910/3356/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариств "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі № 910/3356/25. Розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі № 910/3356/25 призначено на 24.09.2025.
На адресу апеляційного господарського суду від Товариства надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. За твердженнями ТОВ "Енера Чернігів", згідно положень статей 33, 62, 63 Закону України "Про ринок електричної енергії" на Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго", якей є оператором системи передачі об`єднаної енергетичної системи України, та на Товариство з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів", яке виконує функції постачальника універсальних послуг, Законом покладено спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, зокрема: спеціальні обов`язки із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел. Згідно позиції Товариства, наявність факту прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором від 25.07.2019 № 0156-09021 про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел підтверджена. Позивачем здійснено обґрунтований розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, врахувавши при цьому сталу практику Верховного Суду щодо застосування статті 625 ЦК України.
Окремо позивачем зазначається, що на його думку доводи апелянта не заслуговують на увагу, оскільки за укладеним між сторонами договором саме відповідач взяв на себе обов`язок своєчасно проводити оплату вартості послуги відповідно до умов договору та порядку; при цьому, ні умови договору, ні Порядку, не ставлять в залежність своєчасність здійснення оплати замовником за отриману послугу від включення відповідних витрат до структури тарифу зі сторони Регулятора.
Колегія суддів зазначає, що розгляд справи відкладався, а в судовому засіданні оголошувалась перерва.
Представник апелянта в судовому засіданні 23.02.2026 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.
У судовому засіданні представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, а оскаржуване рішення залишити без змін. 
Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі – НКРЕКП) від 14.03.2018 № 429 Товариству з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу за відповідним переліком. 
25.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" (постачальник послуг) та Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго") (замовник) укладено договір про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел № 0156-09021 (скорочено – Договір), у відповідності до п. 1.1 якого для забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат постачальник послуг на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, надає замовнику послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії в обсязі та на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до п. 1.2 Договору замовник сплачує постачальнику вартість наданих послуг відповідно до умов цього Договору. 
Згідно з п. 2.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 10 від 15.08.2024) вартість та порядок оплати послуги визначаються з урахуванням вимог Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 (далі – Порядок), у розрахунковому періоді та відповідно до фактичних обсягів купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом постачальником послуг, визначеними згідно з Правилами роздрібного ринку електричної енергії затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі – ПРРЕЕ) та Порядком продажу та обліку електричної енергії, виробленої активними споживачами, та розрахунків за неї, затвердженим постановою НКРЕКП від 29.12.2023 № 2651.
За умовами п. 3.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №10 від 15.08.2024) постачальник послуг зобов`язаний надавати послугу; здійснювати розрахунок вартості послуги виходячи з фактичних обсягів купівлі виробленої електричної енергії за "зеленим" тарифом, відповідно до Порядку; подавати Регулятору для затвердження розмір вартості послуги, погоджений замовником; надавати первинну документацію та іншу інформацію, необхідну для здійснення перевірки розрахунків розміру вартості Послуги; повідомляти про вартість послуги, визначену в розрахунковому періоді; повідомляти замовника про наявність підстав для проведення перерахунку вартості послуги; складати та надавати замовнику послуг податкову накладну згідно з вимогами чинного законодавства України; повідомляти про зміни реквізитів, а також про припинення дії ліцензії, реорганізацію чи ліквідацію постачальника послуги.
Постачальник послуг має право отримувати своєчасно та в повному обсязі оплату вартості послуги; запитувати інформацію, необхідну для виконання своїх зобов`язань, передбачених цим Договором (п. 3.2 Договору в редакції Додаткової угоди № 10 від 15.08.2024).
Замовник зобов`язаний приймати послугу, яку надає постачальник послуг за процедурою, визначеною Порядком; здійснювати перевірку розрахунків вартості послуги, яку надає постачальник; повідомляти про зміни реквізитів, припинення дії ліцензії, реорганізацію чи ліквідацію; у повному обсязі здійснювати оплату вартості послуги, розрахованої постачальником послуги, погодженої замовником та затвердженої Регулятором; повертати підписані та належним чином оформлені акти приймання-передачі наданих послуг та акти коригування до акта приймання-передачі наданих послуг протягом п`яти днів з дня їх отримання; проводити оплату вартості послуги виключно у грошовій формі (п. 3.3 Договору в редакції Додаткової угоди №10 від 15.08.2024).
Під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони керуються чинним законодавством України, зокрема, але не виключно, Законом України "Про ринок електричної енергії". Сторони погоджуються з тим, що до цього договору та додатків до нього, вносяться зміни у разі внесення змін до затвердженої форми Типового договору про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел з постачальником універсальних послуг. Сторони здійснюють обмін інформацією в рамках цього Договору з використанням електронного документообігу та з метою контролю цілісності і достовірності інформації, яка передається в електронній формі, а також для підтвердження її авторства сторони забезпечують наявність кваліфікованого електронного підпису. Для цього сторонами шляхом переговорів обираються шляхи та інструменти з вибору відповідних інтерфейсів. Підписання актів приймання-передачі наданих послуг та актів коригування до актів приймання-передачі наданих послуг відбувається в електронній формі (за допомогою системи, яка забезпечує функціонування електронного документообігу з накладанням кваліфікованого електронного підпису (за винятком випадків, коли використання електронного підпису прямо заборонено Законом), що забезпечує юридично значимий електронний документообіг між сторонами, або у паперовій формі шляхом проставлення власноручного підпису уповноваженої особи (у разі неможливості підпису в електронній формі) (п.п. 7.1, 7.2, 7.3 Договору в редакції Додаткової угоди №10 від 15.08.2024).
Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача про порушення відповідачем строків оплати наданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" у період з жовтня 2024 року по січень 2025 року послуг, у зв`язку з чим, на думку позивача, наявні правові підстави для стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" боргу - 3 033 027,15 грн, інфляційних втрат - 72 043,75 грн та 3% річних - 23 102,64 грн (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).
Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" сформовано в системі "Електронний суд" відзив на позов, у якому останній вказував, що наразі наявний фінансовий дисбаланс між зобов`язаннями оператором системи передачі щодо оплати ПУП вартості послуг та встановленим НКРЕКП тарифом на 2024 рік, оскільки обсяги витрат на послугу, які включені до структури тарифу на 2024 рік згідно з постановою НКРЕКП від 09.12.2023 № 2322, встановлені на рівні, недостатньому для покриття потреби поточного року та не дозволяють здійснювати своєчасні і повні розрахунки з постачальниками універсальних послуг. Також Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" вказувало, що значні суми боргів учасників ринку за договорами про надання послуг з передачі електричної енергії не давали і не дають можливості відповідачу вчасно здійснювати розрахунки з постачальниками універсальних послуг. За оперативними даними відповідача станом на 05 грудня 2024 року заборгованість учасників ринку за договорами про надання послуг з передачі електричної енергії з 01.01.2024 становить 7 233 558 441,91 грн, що унеможливлює своєчасне виконання ОСП своїх зобов`язань за оплату послуг, тому відповідач був вимушений оплачувати послуги щодо забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за рахунок власних коштів по мірі фінансової можливості. Як наслідок, несвоєчасна оплата ПУП коштів за договором про надання послуг з передачі зумовлює накопичення заборгованості ОСП перед ПУП за надання останнім послуги в рамках виконання ПСО. При цьому Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" повідомило, що 28.03.2025 ним здійснено часткову оплату послуг із забезпечення збільшення частки виробництва е/е з альтернативних джерел енергії за листопад 2024 згідно договору № 0156-09021 від 25.07.2019 в сумі 25 374,64 грн, тому в цій частині просило закрити провадження у справі. За розрахунками позивача, розмір боргу за листопад 2024 року становить 508 532,42 грн. Крім того, відповідач звернув увагу, що розрахунок 3% річних необхідно здійснювати окремо за 2024 рік (кількість днів у році 366), та окремо за 2025 рік (кількість днів у році 365). За розрахунками відповідача правомірним є нарахування йому 3% річних у розмірі 22 884,71 грн.
Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" сформовано в системі "Електронний суд" відповідь на відзив на позов, в якій позивач зазначав, що за своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, а не штрафною санкцією. Посилання відповідача, як на причину несвоєчасності виконання зобов`язань за договором, на те, що оплата вартості послуг позивача із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії за спірні періоди можлива лише у разі включення відповідних витрат до структури тарифу зі сторони НКРЕКП як Регулятора ринку електричної енергії, на думку позивача, не заслуговують на увагу, оскільки за укладеним між сторонами договором саме відповідач взяв на себе обов`язок своєчасно проводити оплату вартості послуги відповідно до умов договору та Порядку; при цьому, ні умови договору, ні Порядку, не ставлять в залежність своєчасність здійснення оплати замовником за отриману послугу від включення відповідних витрат до структури тарифу зі сторони Регулятора
Через систему "Електронний суд" від Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" надійшли заперечення на відповідь на відзив, які за своїм змістом є аналогічними змісту відзиву на позов. 
Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" сформовано в системі "Електронний суд" заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач, посилаючись на оплату відповідачем частини боргу після відкриття провадження у справі №910/3356/25, просив суд першої інтенції зменшити розмір позовних вимог на 25 374,64 грн в частині стягнення боргу та на 18,63 грн в частині стягнення 3% річних. Таким чином Товариство з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" просило суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" борг - 3 033 027,15 грн, інфляційні втрати - 72 043,75 грн та 3% річних - 23 102,64 грн, що разом складає суму 3 128 173,54 грн. Також позивач просив повернути йому з Державного бюджету України судовий збір у зв`язку зі зменшенням розміру позовних вимог.
Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва 29.04.2025 заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог прийнято до розгляду. При цьому, з огляду на те, що судом першої інстанції було прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" про зменшення позовної вимоги про стягнення суми боргу на 25 374,64 грн, тобто на сплачену відповідачем 28.03.2025 частину боргу за листопад 2024 року, то заяви Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про закриття провадження в цій частині (викладені у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив) залишені судом без розгляду згідно ч. 4 ст. 170 ГПК України у зв`язку з відсутністю змісту питання, яке має бути розглянуто судом.
З огляду на вказані обставини цієї справи, колегією суддів зазначається, що укладений між сторонами 25.07.2019 правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 63 ЦК України.
Відповідний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст.ст. 173, 174, 175, 306, 307 ГК України (норми якого були чинними на момент виникнення спірних правовідносин; втратив чинність на підставі Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» № 4196-IX від 09.01.2025), ст.ст. 11, 202, 509, 901, 908, 909 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. 
Правовідносини, що виникли між учасниками даного спору регулюються нормами ЦК України та ГК України, Закону України «Про ринок електричної енергії» та відповідними підзаконними нормативними актами.
Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
За приписами ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, врегулювання відносини, пов`язаних з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначені Законом України "Про ринок електричної енергії".
Пунктом 55 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що оператор системи передачі - юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.
Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (відповідач) є оператором системи передачі (ОСП).
Відповідно до пункту 23 частини 1 статті 33 Закону України "Про ринок електричної енергії" оператор системи передачі виконує покладені на нього спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії.
Оператор системи передачі відповідно до цього Закону виконує функції, пов`язані з покладенням на нього спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільного інтересу із збільшення частки виробництва енергії з альтернативних джерел, підвищення ефективності комбінованого виробництва електричної та теплової енергії, інших спеціальних обов`язків (частина 8 статті 33 Закону України "Про ринок електричної енергії").
За приписами частини 1, 2 статті 62 Закону України "Про ринок електричної енергії" (в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) з метою забезпечення загального економічного інтересу в електроенергетичній галузі України, необхідного для задоволення інтересів громадян, суспільства і держави, та забезпечення сталого довгострокового розвитку електроенергетичної галузі і конкурентоспроможності національної економіки України на учасників ринку відповідно до цієї статті можуть бути покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії.
До спеціальних обов`язків, що покладаються на учасників ринку електричної енергії відповідно до цього Закону для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, належить, зокрема забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, включаючи забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії за механізмом ринкової премії; виконання функцій постачальника універсальних послуг; виконання функцій постачальника "останньої надії"; надання послуг із забезпечення розвитку генеруючих потужностей; підвищення ефективності комбінованого виробництва електричної та теплової енергії.
Спеціальні обов`язки із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії покладаються на: гарантованого покупця; постачальників універсальних послуг; оператора системи передачі; виробників електричної енергії з альтернативних джерел енергії, яким встановлено "зелений" тариф, на строк застосування "зеленого" тарифу; виробників електричної енергії з альтернативних джерел енергії, які за результатами аукціону набули право на підтримку, - на строк дії підтримки таких виробників.
Згідно абз. 3 частини 6 статті 63 Закону України "Про ринок електричної енергії" (в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) вартість послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії визначається у відповідні розрахункові періоди як різниця між вартістю електричної енергії, купленої ним за "зеленим" тарифом, та її вартістю, розрахованою за цінами ринку "на добу наперед". Розрахунок вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії здійснюється постачальником універсальних послуг відповідно до порядку купівлі електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, з урахуванням доходу постачальника універсальних послуг від продажу гарантій походження електричної енергії, виробленої з відновлюваних джерел енергії. Вартість послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії затверджується Регулятором.
Отже, згідно положень статей 33, 62, 63 Закону України "Про ринок електричної енергії" на Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго", який є оператором системи передачі об`єднаної енергетичної системи України, та на Товариство з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів", яке виконує функції постачальника універсальних послуг, Законом покладено спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, зокрема: спеціальні обов`язки із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.
Постановою НКРЕКП від 26.04.2019 за № 641 (із змінами) затверджено Порядок купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел (Порядок № 641), який поширюється на виробників електричної енергії за "зеленим" тарифом, продавців електричної енергії за "зеленим" тарифом, кандидатів у продавці за "зеленим" тарифом, переможців аукціону, продавців за механізмом ринкової премії, активних споживачів, гарантованого покупця, постачальників електричної енергії, що виконують функцію ПУП, оператора системи передачі (далі - ОСП), операторів систем розподілу, адміністратора комерційного обліку (далі - АКО), оператора ринку (далі - ОР) та організатора електронних аукціонів (пункт 1.2 глави 1 Порядку №641).
Пунктом 3.21 глави 3 Порядку №641 (тут і надалі в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) передбачено, що для надання послуги за механізмом ринкової премії між гарантованим покупцем та переможцем аукціону або виробником за "зеленим" тарифом укладається договір про надання послуги за механізмом ринкової премії, форма якого затверджена постановою НКРЕКП від 26 квітня 2019 року № 641.
Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами склались правовідносини, пов`язані із наданням послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, на підставі Договору.
Згідно п. 2.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №10 від 15.08.2024) вартість та порядок оплати послуги визначаються з урахуванням вимог Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 (далі – Порядок), у розрахунковому періоді та відповідно до фактичних обсягів купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом постачальником послуг, визначеними згідно з Правилами роздрібного ринку електричної енергії затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі – ПРРЕЕ) та Порядком продажу та обліку електричної енергії, виробленої активними споживачами, та розрахунків за неї, затвердженим постановою НКРЕКП від 29.12.2023 №2651.
Пунктом 15.2 Порядку № 641 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що протягом перших 12 днів календарного місяця, наступного за розрахунковим, ПУП направляє ОСП акт приймання-передачі та відповідний розрахунок вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ПУП. ОСП протягом п`яти календарних днів з дати отримання повертає акт приймання-передачі ПУП, підписаний зі своєї сторони, або надає до нього обґрунтовані зауваження, що містять вичерпні пояснення та документальне підтвердження причин непогодження розрахунку вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ПУП.
З матеріалів справи вбачається, що згідно актів приймання-передачі наданих послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" було надано Приватному акціонерному товариству "Національна енергетична компанія "Укренерго" наступні послуги:
- за Актом № 10 від 31.10.2024 за жовтень 2024 року на суму 3 155 618,14 грн з ПДВ;
- за Актом № 11 від 30.11.2024 за листопад 2024 року на суму 667 383,82 грн з ПДВ;
- за Актом № 12 від 31.12.2024 за грудень 2024 року на суму 138 103,63 грн з ПДВ;
- за Актом № 01 від 31.01.2025 за січень 2025 року на суму 443 058,02 грн з ПДВ.
Зазначені акти підписані представниками сторін шляхом накладення КЕП, а тому такі, в розмінні ст. 76 ГПК України, є належними доказами надання позивачем відповідачу послуг за Договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).
За умовами п.п. 15.4 Порядку № 641 (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин) ОСП здійснює 100% оплату ПУП вартості наданої послуги відповідно до акта приймання-передачі протягом трьох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ПУП у розрахунковому місяці.
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 Цивільного кодексу України).
Отже, оскільки постановою НКРЕКП від 26.11.2024 № 2017 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої постачальниками універсальних послуг у жовтні 2024 року, то Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" повинне було оплатити надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" у жовтні 2024 року послуги на суму 3 155 618,14 грн з ПДВ до 29.11.2024 включно. 
Постановою НКРЕКП від 24.12.2024 № 2364 затверджено розмір вартості послуги наданої постачальниками універсальних послуг у листопаді 2024 року, відтак Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" повинне було оплатити надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" у листопаді 2024 року послуги на суму 667 383,82 грн з ПДВ до 27.12.2024 включно. 
Постановою НКРЕКП від 28.01.2025 № 113 затверджено розмір вартості послуги наданої постачальниками універсальних послуг у грудні 2024 року, відтак Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" повинне було оплатити надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" у грудні 2024 року послуги на суму 138 103,63 грн з ПДВ до 31.01.2025 включно. 
Постановою НКРЕКП від 25.02.2025 № 283 затверджено розмір вартості послуги наданої постачальниками універсальних послуг у січні 2025 року, відтак Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" повинне було оплатити надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" у січні 2025 року послуги на суму 443 058,02 грн з ПДВ до 28.02.2025 включно. 
Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" було частково та з простроченням оплачено надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" у період з жовтня 2024 року по січень 2025 року послуги, як наслідок у відповідача утворився борг у розмірі 3 033 027,15 грн.
Колегія суддів вважає зазначені висновки суду першої інстанції правильними. 
Судовою колегією враховується, що вищевказані обставини фактично не заперечуються відповідачем. При цьому, відповідні проплати (з урахуванням поданої Товариством заяви про зменшення розміру позовних вимог) підтверджуються наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями.
Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Зазначене також кореспондується з нормами ст.ст. 525, 526 ЦК України.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
З огляду на наведене, колегія суддів вважає вмотивованими висновки місцевого господарського суду про те, що позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" про стягнення суми основного боргу підлягає задоволенню повністю із стягненням з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" боргу в розмірі 3 033 027,15 грн. 
Стосовно доводів ПрАТ "Укренерго" щодо пріоритетності норм Закону України «Про ринок електричної енергії», то судова колегія зазначає, що за ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України).
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли господарські відносини, а приписи ГК України не передбачають привілейованого становища суб`єктів господарювання, які фінансуються за рахунок бюджету, у відповідальності за порушення зобов`язань; факт відсутності бюджетного фінансування, в т.ч. через ненадходження коштів в будь якому випадку не може звільняти відповідача від виконання зобов`язань щодо оплати послуг оскільки, такі обставини не визначені законодавством як такі, що звільняють від виконання зобов`язання; за укладеним між сторонами договором саме відповідач взяв на себе обов`язок своєчасно проводити оплату вартості послуги відповідно до умов договору та Порядку № 641; при цьому ні умови Договору, ні Порядку № 641 не ставлять у залежність своєчасність здійснення оплати замовником за отриману послугу від включення відповідних витрат до структури тарифу зі сторони Регулятора; відсутність бюджетних асигнувань чи будь-яких інших надходжень коштів від контрагентів боржника не виправдовує його бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, про що, зазначав Європейський суд з прав людини у рішеннях «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та «Бакалов проти України».
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 05.09.2024 у справі № 910/14074/23 за позовом ТОВ «Енера Чернігів» до ПрАТ «НЕК «Укренерго» про стягнення 22 184 598, 87 грн за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел від 25.07.2019 № 0156-09021 (тобто за тими самими правовідносинами) за період з червня до грудня 2022 року, та лютий, квітень-червень 2023 року.
Відповідні висновки по суті узгоджуються з висновками, викладеними у подібних правовідносинах у постанові Верховного Суду від 13 січня 2026 року в cправі № 910/14710/23.
З цих підстав колегією суддів відхиляються відповідні аргументи апелянта.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідальність за порушення грошового зобов`язання встановлено статтею 625 ЦК України, згідно з положеннями частини другої якої, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Аналогічні правові висновки вкладені Верховним Судом у постановах від 22.07.2025 у справі № 910/4747/24, від 20.05.2025 у справі № 916/2098/24.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).
Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, №646/14523/15-ц, від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17 тощо).
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Періодом, за який розраховуються інфляційні втрати, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція) (такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.11.2022 у справі №910/21124/20, від 13.03.2024 у справі № 904/5899/21).
Питання розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання також було предметом розгляду об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19, за результатами розгляду якого об`єднана палата в постанові від 26.06.2020 виклала правовий висновок про те, що при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).
Таким чином, вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. 
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних нарахованих за період з 30.11.2024 по 24.02.2025 (а.с. 151 т. 1), а також втрат від інфляції, визначених за період з грудня 2024 року по січень 2025 року (а.с. 89 т. 1), суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню, оскільки ґрунтується на відповідних приписах норм матеріального права.
За таких обставин, на переконання судової колегії суд попередньої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 23 102,64 грн 3% річних та 72 043,75 грн інфляційних втрат за неналежне виконання умов Договору.
Щодо доводів скаржника про наявність підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення 3% річних, колегія суддів акцентує увагу на такому.
Як вже зазначалось, за ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17 тощо).
Вимагати сплату суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).
Визначене частиною другою статті 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право, порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).
Поряд з цим, згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до статті 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому належить взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
У відповідності до загального висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 902/417/18 щодо права суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та зокрема критеріїв розумності, справедливості та пропорційності. 
У справі № 902/417/18 сторони у договорі погодили зміну розміру процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України і встановили її у розмірі 40% річних від несплаченої вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути оплачений, та 96% річних від несплаченої ціни товару з моменту спливу дев`яноста календарних днів до дня повної оплати. Велика Палата Верховного Суду встановила, що, фактично, визначені договором 96% річних є саме способом отримання кредитором доходу, тому, з метою запобігання такому безпідставному збагаченню, розмір належної до стягнення суми відсотків річних було обмежено.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
З наведеного вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу, процентів річних є правом суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення. Велика Палата Верховного Суду також вказала, що відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.
Водночас у зазначеній справі Велика Палата Верховного Суду, зменшуючи розмір неустойки, штрафу, процентів річних, не позбавила кредитора можливості захистити власні інтереси шляхом стягнення процентів річних у тому розмірі, який відповідно до обставин справи одночасно виконує компенсаційну функцію для кредитора, але не є надмірним для боржника.
Отже, Велика Палата Верховного Суду допустила зменшення розміру відсотків річних з урахуванням конкретних обставин справи, а саме - встановлення процентної ставки річних на рівні 40% та 96% і її явної невідповідності принципу справедливості.
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що у справі, яка переглядається, позивачем до стягнення заявлено відсотки річних у розмірі, передбаченому законом (частиною 2 статті 625 ЦК України) - 3%.
Судова колегія враховує, що згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, яка враховувалась колегією суддів касаційного суду під час розгляду справи № 910/2991/24 в силу правової позиції, яка була викладена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2020 у справі № 755/10947/17 (судам слід враховувати останню позицію суду касаційної інстанції), остання вважає за необхідне конкретизувати правовий висновок, викладений в її постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) та зазначити, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 03 вересня 2025 року у справі № 910/8269/24.
Окрім цього, судовою колегією зазначається, що сторони є суб`єктами господарювання, а відтак у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій (аналогічна правова позиція викладена у пункті 6.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17).
Згідно з частинами першою та другою статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Статтею 617 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Таким чином, оскільки відсутніми є підстави для зменшення розміру 3% річних, нарахованих позивачем на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, судовою колегією критично оцінюються доводи апелянта щодо передчасності висновків суду 1-ої інстанції про відсутність підстав для зменшення загального розміру 3% річних.
Отже, враховуючи вищевикладене та встановлені обставини справи, а також правове регулювання спірних правовідносин, місцевий господарський суд, як вважає судова колегія, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення 3% річних, а також відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин статті 614 ЦК України.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).
Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
За висновками судової колегії, доводи апелянта про те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, оскільки: судом 1-ої інстанції не з`ясовано обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи; не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі № 910/3356/25 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.
В свою чергу, апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.
При цьому, викладені у відзиві на апеляційну скаргу твердження позивача знайшли своє підтвердження в частині спростування викладених скаржником в апеляційні скарзі доводів у цілому. 
Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта (відповідача в справі).
Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ: 
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі № 910/3356/25 – залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі № 910/3356/25 - залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго". 
4. Справу повернути до суду першої інстанції. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 12.03.2026. 

Головуючий суддя С.О. Алданова 

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков