ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 420/26509/25
адміністративне провадження № К/990/3235/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
суддя-доповідач - Стародуб О.П., 
судді - Єзеров А.А., Кравчук В.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 (суддя Хурса О.О.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2025 (судді: Осіпов Ю.В., Кравченко К.В., Скрипченко В.О.) 
у справі №420/26509/25 за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів на підставі рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу,
В С Т А Н О В И В:
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області звернулося до Одеського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просило стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 санкції у вигляді штрафу у загальному розмірі 6783,00 грн.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.09.2025 відкрито провадження в адміністративній справі. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
12.09.2025 надійшла заява позивача про відмову від позову, у якій він просив закрити провадження у справі у зв`язку зі сплатою штрафних санкцій за рішеннями від 26.06.2025 №87 та №88.
Також, на підставі частини 1 статті 142 КАС України, просив повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (1514,00 грн).
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15.09.2025, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2025, провадження у справі закрито. В задоволенні заяви позивача про стягнення з відповідача судових витрат відмовлено.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про необхідність прийняття відмови від позову, оскільки така не протирічить закону та інтересам сторін.
Разом з тим, відмовляючи позивачу щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд виходив з того, що передбачене статтею 140 КАС України правило щодо присудження витрат спрацьовує, якщо позивачем є фізична особа або юридична особа, яка не є суб`єктом владних повноважень; якщо позивачем виступає суб`єкт владних повноважень, незалежно від результату розгляду справи не підлягають відшкодуванню понесені ним судові витрати, окрім судових витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.
При цьому, покликався на висновок об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 29.08.2022 у справі №826/16473/22.
ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
З ухваленими судовими рішеннями судів попередніх інстанцій позивач не погодився, звернувся з касаційною скаргою.
В обґрунтування касаційної скарги покликається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Покликається на те, що суд першої інстанції безпідставно не розглянув його вимоги про повернення 50% судового збору з державного бюджету, натомість розглянув питання щодо стягнення судових втрат з відповідача, яке позивач не заявляв.
Просить ухвалу суду першої інстанції від 15.09.2025, в частині відмови у задоволенні заяви про стягнення з відповідача судових витрат, та постанову суду апеляційної інстанції від 17.12.2025 - скасувати та вирішити питання щодо повернення позивачу 50% судового збору з державного бюджету, сплаченого при поданні позову (1514,00 грн).
Копію ухвали про відкриття касаційного провадження разом з копією касаційної скарги та доданими до неї документами відповідач отримав 27.03.2026, що підтверджується розпискою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, однак не скористався правом подати відзив на касаційну скаргу.
ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Відповідно до частини першої статті 140 КАС України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.
Наведеними нормами передбачено механізм розподілу судових витрат, який здійснюється за рахунок сторін.
Відповідно до статті 142 КАС України у разі вирішення справи шляхом примирення, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Зазначеною нормою передбачено механізм повернення з державного бюджету судового збору.
Таким чином статтями 139 та 140 КАС України та статтею 142 КАС України передбачені різні за своїм призначенням механізми: розподілу судових витрат та повернення судового збору.
Ключова відмінність таких механізмів полягає у тому, що розподіл судових витрат здійснюється за рахунок сторін, а їх повернення - за рахунок державного бюджету, куди їх було сплачено.
Крім того, на відміну від розподілу судових витрат, поверненню підлягає лише судовий збір і лише в розмірі п`ятдесяти відсотків від сплаченої суми.
Відмовляючи у стягненні на користь позивача понесених судових витрат, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що підстави для здійснення розподілу судових витрат в порядку статті 140 КАС України відсутні.
Водночас з матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до суду за розподілом судових витрат в порядку статті 140 КАС України та не просив стягнути їх за рахунок відповідача.
Натомість позивач просив повернути йому з державного бюджету в порядку статті 142 КАС України п`ятдесят відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
В порушення вимог статті 142 КАС України та статті 242 КАС України щодо законності та обґрунтованості судового рішення судом першої інстанції заяву позивача про повернення судового збору не розглянуто, натомість прийнято рішення про відмову у розподілі судових витрат, за яким позивач не звертався.
Судом апеляційної інстанції допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права не усунуто, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Таким чином, внаслідок неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права заява позивача про повернення судового збору залишилась невирішеною.
Покликання судів попередніх інстанцій на постанову Верховного Суду від 29.08.2022 у справі №826/16473/15 є безпідставним, оскільки висновок у цій справі сформовано щодо питання розподілу судових витрат, а не повернення судового збору.
Відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
За таких обставин, враховуючи, що заява про повернення судового збору судами не розглянута, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення судів - скасуванню в частині вирішення питання судових витрат з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення заяви позивача про повернення судового збору.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області задовольнити частково. 
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2025 у справі №420/26509/25 скасувати в частині вирішення питання судових витрат і в цій частині справу №420/26509/25 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді
О.П. Стародуб

А.А. Єзеров 

В.М. Кравчук