Справа № 638/17391/25
Провадження № 2/638/2862/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
05 березня 2026 року        м. Харків
Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Латки І.П.,
за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІН ФІНАНС»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних,
в с т а н о в и в :
У вересні 2025 року ТОВ «ВІН ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило суд стягнути з відповідачки на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за несвоєчасне виконання судового рішення 3% річних у розмірі 106217,06 грн та інфляційні втрати у розмірі 435754,27 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 20.12.2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Комерційний Банк «Надра» укладено Кредитний договір № 6/4/2006/840-К/1663. 12.04.2007 року між вказаними сторонами укладено Кредитний договір № 6/4/2007/840-К/265. Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 19.08.2014 у справі № 2-8097/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний Банк «Надра» заборгованість за Кредитними договорами № 6/4/2006/840-К/1663 від 20.12.2006 р. та № 6/4/2007/840-К/265 від 12.04.2007 р. у сумі 1 812 493 грн.
На підставі Договору № GL6N718144 від 12.06.2020 про відступлення прав вимоги ПАТ «Комерційний Банк «Надра» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія право вимоги за Кредитними договорами №6/4/2006/840-К/1663 від 20.12.2006 р. та № 6/4/2007/840- К/265 від 12.04.2007 р., та всіма похідними договорами укладеними між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра» та ОСОБА_1 .
25 липня 2024 року було змінено та затверджено найменування заявника на Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС».
У зв`язку з невиконанням боржником обов`язку щодо повернення коштів у розмірі 541971,33 грн, встановленому рішенням суду від 19.08.2014, позивачем за період з 12 березня 2017 року до 22 лютого 2019 року нараховано 3% річних у сумі 106217,06 грн та інфляційні втрати у розмірі 435754,27 грн.
Ухвалою суду від 19 вересня 2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву. 
У встановлений судом в ухвалі від 19 вересня 2025 року строк відповідач відзиву на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Ухвалою суду від 16 лютого 2026 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 
В судове засідання сторони не з`явилися, позивач просив справу розглянути за його відсутністю, відповідач, будучи належним чином повідомленою про судове засідання, причини неявки суду не повідомила, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталася.
З урахуванням викладеного, керуючись ч. 3 ст. 131, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, на підставі ухвали від 17 березня 2026 року суд провів заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 19.08.2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова було розглянуто справу №2- 8097/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 та ухвалено рішення про стягнення заборгованості за кредитними договорами №6/4/2006/840-К/1663 від 20.12.2006 р. та № 6/4/2007/840-К/265 від 12.04.2007 р. в сумі 1 812 493 грн.
12.06.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра» було укладено Договір; № GL6N718144 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. за реєстровим № 452. Таким чином, відповідно до Договору № GL6N718144 від 12.06.2020р. право Кредитора за Кредитними договорами №6/4/2006/840-К/1663 від 20.12.2006 р. та № 6/4/2007/840- К/265 від 12.04.2007 р., та всіма похідними договорами укладеними між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра» та ОСОБА_1 , перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Довіра та Гарантія».
Зазначені обставини встановлені ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 жовтня 2020 року у справі № 2-8097/11 та не підлягають доказуванню у цій справі згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України.
Цією ж ухвалою замінено сторону - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у на стадії виконання рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 19.08.2014 у справі № 2-8097/11.
Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» на суму заборгованості 1812493,00 грн за період з 12 березня 2017 року до 22 лютого 2019 року нараховано 3% річних у сумі 106217,06 грн та інфляційні втрати у розмірі 435754,27 грн. 
Частиною другою статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.
Предметом позову у справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а саме грошових коштів, стягнутих на підставі рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).
Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) та підтверджена актуальною судовому практикою, зокрема постановою Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі 757/3572/17-ц.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.08.2023 у справі № 752/9858/21, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду у поновленні строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, передбачених статтею 625 ЦК України.
Щодо періоду нарахування згідно зі ст. 625 ЦК України суд зазначає наступне.
Як встановлено судом, позивачем нараховано інфляційні втрати та три проценти річних за період з 12 березня 2017 року до 22 лютого 2019 року.
Як указала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. 
Таким чином, з огляду на вищенаведені правові висновки право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.
За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Проте, законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі – Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі – Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257–259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі – Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права, викладених у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24, у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року – на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року – на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Тому звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим у разі, якщо позовна давність за такими вимогами не спливла станом на 02 квітня 2020 року.
Таким чином, оскільки інфляційні втрати та 3 % річних за період з 12 березня 2017 року до 02 квітня 2017 року, позивачем нараховані поза межами встановленого законом строку їх нарахування, а тому стягненню з відповідача не підлягають.
У зв`язку з викладеним із сукупного індексу інфляції підлягає вирахуванню індекс інфляції за березень 2017 року (101,80 %), внаслідок чого розмір інфляційних втрат підлягає зменшенню на 32624,87 грн.
При розрахунку 3% річних підлягаю вирахуванню нарахування за 21 день (з 12.03.2017 до 01.04.2017) у сумі 3128,41 грн.
Решта інфляційних втрат та 3 % річних у розмірі 403129,40 грн та 103088,65 грн нараховані позивачем з дотриманням чинного законодавства, а тому суд визнає їх розмір обґрунтованим. 
Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, відповідач на спростування зазначеного розміру інфляційних втрати та 3 % річних, не надав доказів виконання повного або часткового виконання перед позивачем грошового зобов`язання, підтвердженого судом рішенням у розмірі 1812493,00 грн, як і не надав доказів сплати в позасудовому порядку інфляційних втрати та 3 % річних у вказаному розмірі.
З урахуванням викладеного, суд частково задовольняє позовні вимоги ТОВ «ВІН ФІНАНС» та стягує з ОСОБА_1 на користь позивача відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати у розмірі 403129,40 грн та 3 % річних у розмірі 103088,65 грн, нараховані за період з 02.04.2017 до 22.02.2019. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє за необґрунтованістю.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (93,40310492%), а саме у розмірі 7593,27 грн.
Керуючись ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 141, 223, 258-259, 263-265, 268, 280-285, 354-355 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІН ФІНАНС» (код ЄДРПОУ 38750239, адреса: м. Київ, вул. Авіаконструктора І. Сікорського, 8) інфляційні втрати та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 02.04.2017 до 22.02.2029 у розмірі 506218,05 грн (п`ятсот шість тисяч двісті вісімнадцять гривень 05 копійок). 
У задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІН ФІНАНС» (код ЄДРПОУ 38750239, адреса: м. Київ, вул. Авіаконструктора І. Сікорського, 8) судовий збір у розмірі 7593,27 грн (сім тисяч п`ятсот дев`яносто три гривні 27 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне заочне рішення складено 05 березня 2026 року.

Суддя     І.П. Латка