Справа № 304/2260/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

01 квітня 2026 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі: 
головуючого-судді – Собослоя Г.Г.,        суддів: Джуги С.Д., Мацунича М.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 25 січня 2025 року (головуючий суддя Гевці В.М.) у справі № 304/2260/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И Л А:
У вересні 2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивовано тим, що 11.05.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1203-9739. Відповідно до умов кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі 12 800 грн, строк кредитування – 300 календарних днів та встановлено процентну ставку.
ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору. Звертав увагу суду на те, що Відповідач в загальній кількості три оформлював кредитні відносини з Позивачем, попередні кредитні договори були погашені, що додатково доводить обізнаність Відповідача з процедурою оформлення та виконання Кредитного договору. В подальшому Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання згідно договору, та станом на 11.07.2024 його заборгованість перед кредитодавцем становить 122 624 грн, з яких 12 800 грн – прострочена заборгованість за кредитом; 109 824 грн – прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Разом з тим, Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими процентами у сумі 58 624 грн за умови погашення Позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 64 000 грн. 
Вказувало, що з боку відповідача по відношенню до позивача має місце порушення зобов`язання, визначеного в Кредитному договорі, що відповідно до статті 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені Кредитним договором або законом.
Посилаючись на дані обставини, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 11.05.2023 №1203-9739 в розмірі 64 000 грн та судові витрати.

Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 24.01.2025 позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» - задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії № 1203-9739 від 11 травня 2023 року в розмірі 64 000 (шістдесят чотири тисячі) гривень 00 копійок.
Вирішено питання про судові витрати.

На це рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення місцевого суд скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ТОВ «Укр Кредит Фінанс» у задоволенні позову.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що факт укладення між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем кредитного договору не підтверджений, оскільки позивач надав виключно роздруківку такого договору без підпису апелянта, при цьому не надав належних та допустимих доказів того, що такий правочин підписувався електронним підписом уповноважених на те осіб (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документу. Наголошує, що не укладала кредитний договір, роздруківку якого долучено до позовної заяви, відповідно не погоджувала цитовані представником позивача пункти договору щодо кредитної ставки та умов кредитування. Жоден поданий позивачем доказ не доводить, що апелянт ознайомилася та підписала кожну сторінку договору або договір у цілому, погодивши процентну ставку, згідно якої відповідач визначив суму заборгованості до стягнення. 
Крім цього, посилаючись на ЗУ «Про захист прав споживачів» та висновки Верховного Суду, заперечує розмір заборгованості за процентами, вважає такий не співрозмірним тілу кредиту, що суперечить розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) у разі не виконання ним зобов`язань за кредитним договором. Тому при ухваленні рішення просив зменшити розмір відсотків щонайменше до заявленого позивачем розміру заборгованості.
Вказує, що у матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, зокрема копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписки по картковому рахунку, тощо, на підтвердження перерахування на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів. Зазначає, що роздруківка розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами банку (фінансової установи) та не містять відомостей, що дозволили перевірити, чи видавалися кредитні кошти, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем тощо.
Вказує, що інформаційна довідка банку не є первинним або платіжним документом, що підтверджує переказ коштів, а тому є неналежним та недопустимим доказом. Також не відомо, кому належить карткові рахунки, на які переказано дані кошти, оскільки інформаційний лист не містить ідентифікуючих даних про апелянта (із фрагментів номеру картки, що відображені в повідомленні не можливо встановити належність карти (рахунку) саме відповідачу).
Оскільки позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема не довів укладення договору позики (кредиту) з ОСОБА_1 на умовах, що вказані в наданій копії договору позики (кредиту), не довів перерахування тіла кредиту, не довів розмір фактично наданих у кредит коштів та розмір відсотків, які він просить стягнути за період користування кредитними коштами, а тому суд першої інстанції задовольнив позовну заяву без достатніх на те правових підстав і таке рішення підлягає скасуванню за результатами розгляду скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. 

Згідно з вимогами ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи наведене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 11.05.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 , за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1203-9736. 
Договір підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису, одноразовим ідентифікатор А8998 о 15 год. 33 хв. (а.с.10-15). 
Пунктом 2.2. Договору про відкриття кредитної лінії (далі – Кредитний договір) передбачено, що кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку передбаченому Договором.
У відповідності до умов вказаного Кредитного договору, позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі 12 800,00 грн, дата надання/видачі кредиту: 11.05.2023; базовий період складає 21 календарних днів; строк кредитування – 300 календарних днів, дата повернення кредиту: 05.03.2024. Згідно п.п. 4.6., 10.1 стандартна процентна ставка становить 3% в день, Промо-ставка за кожен день користування протягом перших 21 днів першого базового періоду – 1%; а пільгова/знижена процента ставка 2,5% в день.
Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до пункту 11.1. Кредитного договору цей договір та правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору та надання кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті кредитодавця (https:// (creditkasa.com.ua/) повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватися договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.
Згідно з пунктом 11.3, 11.3.1. Кредитного договору позичальник підтвердив, що до укладення договору уважно ознайомився з текстом договору та правилами, а також отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема, частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтями 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на веб-сайті кредитодавця, що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансових послуг без нав`язування її придбання.
До договору про відкриття кредитної лінії №1203-9739 від 11.05.2023, укладеного між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 , позивачем долучено Правила відкриття кредитної лінії (а.с. 16-22), Паспорт споживчого кредиту (а.с.23-24) та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (а.с.25).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19.
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Укр Кредит Фінанс» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https://navse.in.ua/.
Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 643 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Таким чином, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Пунктом 3.2. Кредитного договору визначено, що для укладення цього договору, у порядку встановленому Правилами, позичальник надає кредитодавцю інформацію щодо бажання отримати кредит, шляхом заповнення на веб-сайті кредитодавця (https://navse.in.ua/) усіх граф відповідної форми. Надаючи таку інформацію, позичальник вказує повні, точні та достовірні особисті дані, заповнення яких передбачено відповідною сторінкою веб-сайту кредитодавця та які необхідні для укладення нового договору. Позичальник несе відповідальність за дійсність та достовірність таких даних.

З матеріалів справи вбачається, що договір про відкриття кредитної лінії №1203-9739 від 11.05.2023 підписаний електронний підписом відповідача 11.05.2023 о 15 год. 33 хв. шляхом введення одноразового ідентифікатора А8998 (а.с. 10-15).
Апелянт у скарзі вказує, що позивач не надав доказів, що відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор та ОСОБА_1 підписала ним кредитний договір. 
На спростування такого твердження позивачем подано до апеляційного суду Моніторинг дій користувача в інформаційно-телекомунікаційній системі, згідно якого вбачається, що відповідачем було здійснено наступні дії в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства для отримання споживого кредиту: вхід на сайт кредитодавця та ідентифікація в інформаційно-телекомунікаційній системі 11.05.2023 о 15:31:18 хв, створення заявки клієнта 11.05.2023 о 15:32:20, у відповідь на яку позивачем було направлено повідомлення про прийняте рішення шляхом надсилання відповідачу смс та емейлу про схвалення заявки, а також розміщення Договору (оферти) в особовому кабінеті клієнта 11.05.2023 о 15:32:41, з якою відповідач ознайомився та обрав опцію «Приймаю» 11.05.2023 о 15:33:23, після чого йому 11.05.2023 о 15:33:23 було надіслано на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор для підписання, який був введений відповідачем 11.05.2023 о 15:33:47, внаслідок чого 11.05.2023 о 15:33:47 в особистому кабінеті клієнта позивачем розміщено інформацію про укладення договору, а також здійснено перерахування коштів та повідомлення (підтвердження) про укладення договору та надання послуги – відправка в імейл примірника Договору.
Відповідно до протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису ТОВ «Укр Кредит Фінанс» договору про відкриття кредитної лінії № 1203-9739 час підпису 15:33:47 11.05.2023.
Оскільки відповідачем заперечувався факт укладення договору кредиту, колегія суддів приймає до уваги докази, надані позивачем на спростування таких доводів апелянта, як Моніторинг дій користувача в інформаційно-телекомунікаційній системі, протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, а також фото відповідача з паспортом.
Крім цього слід зауважити, що у розділі 12 Договору зазначено дані позичальника, зокрема, серія та номер паспорта, РНОКПП, місце проживання, вірність яких апелянт не заперечує і які також вказані нею у апеляційній скарзі. Також вказано номер платіжного електронного засобу (а.с.15 зворот, 17).
Таким чином, договір про відкриття кредитної лінії №1203-9739 від 11.05.2023 року є укладеним, оскільки він підписаний сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора. Це відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Укладенню договору передувала верифікація Відповідача на вебсайті кредитодавця (creditkasa.com.ua) із зазначенням персональних даних: РНОКПП, паспортних даних, адреси реєстрації та реквізитів карткового рахунку. Умови договору не порушують положень Закону України «Про захист прав споживачів», а докази того, що договір був укладений іншою особою, відсутні.
Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 20 червня 2022 року у справі №757/40396/20 (провадження №61-850св22).
Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.
Таким чином, підписавши договір про відкриття кредитної лінії, ОСОБА_1 посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, а саме ТОВ «Укр Кредит Фінанс», отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.

Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 12.07.2024, скріпленого електронним підписом начальника департаменту АТ КБ «ПриватБанк» Чаплінської М.В. та електронною печаткою АТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» було здійснено перерахування коштів через систему LiqPay на підставі договору №4010 від 02.12.2019, зокрема 11.05.2023 у розмірі 12 800,00 грн за договором № 1203-9739 від 11.05.2023 на картковий рахунок НОМЕР_1 (а.с.26-33).
Аналогічні реквізити електронного платіжного засобу містить і довідка ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування коштів суми кредиту № 1203-9739 від 11.05.2023 ОСОБА_1 за допомогою системи LiqPay (а.с. 34).
Відтак, твердження апелянта про відсутність доказів отримання коштів є необґрунтованими, а наведені вище докази в сукупності з договором №1203-9739 підтверджують зворотне. Зокрема, у договорі зафіксовано номер платіжної картки ( НОМЕР_2 ), реквізити якої були особисто надані Відповідачем під час верифікації в системі. Оскільки ідентифікація користувача та внесення банківських даних здійснювалися безпосередньо Відповідачем, посилання на невідповідність чи відсутність доказів транзакції суперечать фактичним обставинам справи та матеріалам, що підтверджують виконання Товариством своїх зобов`язань.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 11.07.2024 утворилася заборгованість у розмірі 122 624,00 грн, з яких: 12 800,00 грн — прострочена заборгованість за тілом кредиту та 109 824,00 грн — прострочена заборгованість за процентами.
Колегія суддів зауважує, що строк кредитування був визначений сторонами до 05.03.2024 (300 днів). Як вбачається з розрахунку заборгованості, нарахування процентів у сумі 109 824,00 грн було припинено у дату кінцевого строку кредитування, і після цієї дати розмір боргу за відсотками позивачем не збільшувався. (а.с. 37).
Разом з тим, у позовній заяві ТОВ «Укр Кредит Фінанс» визнало ту обставину, що ним було прийнято рішення про можливість застосування до ОСОБА_1 . Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме: часткового списання заборгованості відповідачці за нарахованими процентами у сумі 58 624 грн за умови погашення відповідачкою решти заборгованості за кредитним договором в сумі 64 000,00 грн.
З урахуванням принципу диспозитивності та меж позовних вимог, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просило стягнути з відповідачки частину заборгованості в сумі 64 000 грн, з яких 12 800,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 51 200,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, а також судові витрати.
Посилання скаржниці на те, що умови кредитного договору щодо розміру відсотків є несправедливим у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», порушують принцип розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитної установи є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 не заявляла позовних вимог про визнання недійсними відповідних положень кредитного договору стосовно розміру процентів, не надала судового рішення про визнання таких положень договору недійсними, не спростувала презумпцію правомірності правочину.
Суд акцентує, що відсотки за користування кредитом, нараховані на підставі ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України, за своєю правовою природою є платою за користування грошовими коштами, а не засобом забезпечення виконання зобов`язання чи штрафною санкцією. Відтак, вказані нарахування не є компенсацією за невиконання зобов`язань у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».
Умови щодо розміру процентів та порядку їх нарахування були узгоджені сторонами при підписанні договору, що повністю відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України. Оскільки відповідач у судовому порядку ці умови не оспорювала, вони є обов`язковими для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Разом з цим, суд враховує, що позивач вже самостійно реалізував принцип справедливості та пропорційності, застосувавши Програму лояльності та зменшивши позовні вимоги щодо відсотків з 109 824,00 грн до 51 200,00 грн. Подальше зменшення суми боргу призведе до порушення права кредитора на отримання очікуваного прибутку та суперечитиме принципу обов`язковості виконання договору (ст. 629 ЦК України).
Враховуючи, що позивач самостійно обмежив обсяг своїх вимог шляхом списання частини нарахованих процентів у сумі 58 624,00 грн, подальше примусове зменшення заборгованості судом призведе до порушення принципу диспозитивності та непропорційного втручання у свободу договору, відтак у задоволенні прохання особи про зменшення розміру відсотків слід відмовити.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не вказують на те, що судом прийнято рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст.375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.
Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 січня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 01 квітня 2026 року.

Головуючий:

Судді: