СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Харків Справа № 922/3882/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І. , суддя Хачатрян В.С.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сворінь Дмитра Олександровича (вх. № 148Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 05.01.2026 у справі №922/3882/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, б. 26, оф. 411) 
до Фізичної особи-підприємця Сворінь Дмитра Олександровича ( АДРЕСА_1 ) 
про стягнення 51 023,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (далі - ТОВ «Бізнес позика») звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця Сворінь Дмитра Олександровича (далі - ФОП), в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором №427292-КС-001 про надання кредиту від 28.10.2021, що становить 51 023,00 грн, що складається з: 45 930,40 грн суми прострочених платежів по тілу кредиту та 5092,60 грн суми прострочених платежів по процентах. 
Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором №427292-КС-001 від 28.10.2021 в частині своєчасної та повної сплати коштів у встановлені договором строки.
15.12.2025 до суду першої інстанції від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 29272). В якому ФОП Сворінь Дмитро Олександрович зазначив, що відповідач визнає обставини щодо укладання між сторонами договору №427292-КС-001 про надання кредиту, проте, на переконання відповідача, зазначена позивачем сума заборгованості у розмірі 51 023,00 грн (у т.ч. 45930,40 грн - тіло кредиту та 5092,60 грн - проценти) є неповною та неправильною, оскільки частина платежів вже була сплачена відповідачем, про що позивачем було зазначено у самому позові, а саме, відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 427292-КС-001 позичальника ФОП Сворінь Д.О., відповідач на виконання умов здійснювалися платежі на користь ТОВ «Бізнес позика» у сумі 102 042,20 грн.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.01.2026 у справі №922/3882/25 позов задоволено повністю; стягнуто з ФОП Сворінь Дмитра Олександровича на користь ТОВ «Бізнес позика» - заборгованість за договором №427292-КС-001 про надання кредиту від 28.10.2021, що становить 51 023,00 грн, що складається з: 45 930,40 грн суми прострочених платежів по тілу кредиту; 5092,60 грн суми прострочених платежів по процентах та 2422,40 грн судового збору.
Суд першої інстанції ухвалюючи рішення, виходив із того, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів. Відповідач не надав суду доказів повернення отриманого кредиту і сплати відсотків за його користування, а позивачем подано достатньо об`єктивних, допустимих та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами, а тому вимоги задоволено в повному обсязі.
Фізична особа-підприємець Сворінь Дмитро Олександрович, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 05.01.2026 у справі №922/3882/25 і ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ «Бізнес позика» у задоволенні позову повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначає, що відповідачем на виконання умов договору № 427292-КС-001 здійснювалися платежі на користь ТОВ «Бізнес позика» у сумі 102 042,20 грн. Разом з тим, відповідач заперечує щодо нарахування позивачем додаткових процентів, які вже були сплачені та не передбачені умовами договору. 
Окрім цього, на думку апелянта, судом першої інстанції не зіставлено платежі з графіком платежів, строками, умовами договору. Як зазначає апелянт, суд зробив висновок на користь позивача без реальної перевірки ключового доказу - розрахунку. Тому суд першої інстанції не виконав обов`язок повного та всебічного дослідження обставин і доказів справи, чим допустив порушення процесуального законодавства.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.01.2026 апеляційну скаргу ФОП Сворінь Дмитра Олександровича на рішення Господарського суду Харківської області від 05.01.2026 у справі № 922/3882/25 залишено без руху. ФОП Сворінь Дмитру Олександровичу встановлено строк для усунення вказаних у даній ухвалі недоліків - десять днів з дня вручення заявникові копії даної ухвали. У вказаний строк заявником має бути надано суду: докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 909,00 грн. Роз`яснено заявникові, що у разі не усунення ним недоліків у строк, встановлений судом, апеляційна скарга вважається неподаною і повертається скаржникові.
06.02.2026 на адресу Східного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків (вх. № 1558), до якої апелянт надав докази сплати судового збору у розмірі 909,00 грн, що підтверджується чеком переказу коштів № 174 від 03.02.2026.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.02.2026, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Сворінь Дмитра Олександровича на рішення Господарського суду Харківської області від 05.01.2026 у справі № 922/3882/25; розгляд апеляційної скарги ФОП Сворінь Дмитра Олександровича на рішення Господарського суду Харківської області від 05.01.2026 у справі №922/3882/25 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без виклику учасників справи. 
16.02.2026 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/3882/25.
23.02.2026 через підсистему «Електронний суд» від ТОВ «Бізнес позика» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 2114), в якому позивач просить суд залишити апеляційну скаргу ФОП Сворінь Дмитра Олександровича без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 05.01.2026 року в даній справі - без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що жодних нарахувань додаткових відсотків та штрафів, про які пише у своїй апеляційній скарзі відповідач, ТОВ «Бізнес позика» не здійснювало. Всі відсотки, які намагається стягнути з відповідача ТОВ «Бізнес позика» є такими, що нараховані за користування кредитними коштами, виключно в період дії кредитного договору. Окрім такого, позивач також намагається стягнути з позичальника й залишок заборгованості по тілу кредиту. Водночас, всі, здійснені відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору, були враховані позивачем, що прямо відображено в наданому розрахунку заборгованості.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила такі обставини спору.
28.10.2021 між позивачем - ТОВ «Бізнес позика» та відповідачем - ФОП Сворінь Дмитром Олександровичем (позичальник) було укладено Договір № 427292-КС-001 про надання кредиту (далі - Договір кредиту), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію».
28.10.2021 позивачем було направлено відповідачу - ФОП Сворінь Д.О. пропозицію (оферту) укласти Договір № 427292-КС-001 про надання кредиту.
28.10.2021 відповідач - ФОП Сворінь Д.О. прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 427292-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.
Зі своєї сторони позивачем було направлено відповідачу ФОП Сворінь Дмитру Олександровичу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-2090, на номер телефону НОМЕР_1 (який зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено.
Таким чином, 28.10.2021 між ТОВ «Бізнес позика» та ФОП Сворінь Д.О. укладено Договір № 427292-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію".
Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес позика» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 22 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності (далі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит (далі - Правила, а разом - Договір).
Договір № 427292-КС-001 містить наступні умови:
Тип Кредиту: Кредит.
Строк кредиту: 24 тижнів.
Процента ставка: в день 0,86454777, фіксована.
Комісія за надання Кредиту (далі- Комісія): 3 300,00 грн.
Загальний розмір наданого Кредиту: 22 000,00 грн.
Термін дії Договору: до 14.04.2022 р.
Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту : 48 360,00 грн.
Пунктом 2 кредитного Договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі - Проценти за користування Кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів.
Пунктом 3 кредитного Договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.
Відповідно до п. 4 Договору у разі прострочення Позичальником дати сплати чергового платежу визначеного Графіком платежів, Кредитодавець має право нараховувати штраф за кожен випадок такого порушення Позичальником у розмірі 10 процентів від загальної суми простроченої заборгованості в порядку визначеному Розділом 5 Правил.
Відповідно до п. 5 Договору Позичальник підтверджує, про ознайомлений з Договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті Кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погодження неухильно дотримуватись їх, укладаючи Договір. Позичальник підтверджує ознайомлення з інформацією, передбаченою законодавством України, частиною другою ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»
Пунктом 10 Договору визначено, що інші умови цього правочину регулюються Правилами. Усі неврегульовані Договором правовідносини Сторін регулюються законодавством України.
Порядок нарахування процентів, комісії, черговість погашення вимог та повернення кредиту регулюється розділом 5 Правил про надання грошових коштів у кредит фізичним особам підприємцям ТОВ «Бізнес позика», затв. наказом директора ТОВ «Бізнес позика» від 22.06.2021 № 10-ОД (електронне посилання на правила міститься в п. 9 Договору).
Відповідно до п. 5.4. Правил заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми Заборгованості на поточний рахунок Кредитодавця у строк відповідно до Графіку платежів, встановленого Договором про надання кредиту або Додатковою угодою. Датою повернення (погашення) Кредиту, так само як і датою сплати процентів за користування Кредитом та інших платежів, передбачених умовами Договору про надання кредиту (Додатковою угодою), при безготівкових розрахунках вважається - дата зарахування коштів на рахунок Кредитодавця.
Відповідно до п. 5.6. Правил у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором про надання кредиту у повному обсязі, ця сума погашає вимоги Кредитодавця у такій черговості:
1) у першу чергу - відшкодовуються витрати Кредитодавця, пов`язані з поверненням виданого Кредиту (судові витрати, витрати на державного/приватного виконавця, нотаріуса тощо);
2) у другу чергу - нараховані Кредитодавцем неустойка (штраф), інші платежі відповідно до Договору про надання кредиту - у разі їх нарахування;
3) у третю чергу - прострочені Проценти за користування Кредитом та прострочена сума Кредиту;
4) у четверту чергу - Проценти за користування Кредитом;
5) у п`яту чергу - сума Кредиту. 
Якщо Позичальник прострочив сплату будь-якого періодичного платежу за Договором, то за період з першого дня прострочення по фактичну дату погашення Заборгованості (зарахування платежу про сплату Заборгованості на поточний рахунок Кредитодавця) включно Позичальнику нараховується неустойка (штраф). Умови нарахування неустойки визначаються в Договорі про надання кредиту та/або в Додатковій угоді (п. 5.7. Правил). 
Пунктом 5.8. Правил передбачено, що неустойка (штраф) за кожний випадок прострочення сплати Заборгованості нараховується в залежності від наявної загальної суми прострочених платежів на початок наступного дня після дня обов`язкового платежу, визначених в Договорі про надання кредиту (Додатковій угоді), та встановлюється у розмірах, що наведені в Договорі про надання кредиту (Додатковій угоді).
Відповідно до п. 5.10. Правил у випадку якщо Кредитодавець при достроковому поверненні (повністю) Кредиту не отримав достатню суму коштів для погашення Заборгованості в повному обсязі за період користування Кредитом, Договір (зобов`язання) продовжує свою дію. За вимогою Позичальника, після зарахування грошових коштів на поточний рахунок Кредитодавця, графік платежів коригується (актуалізується), в частині визначення залишку суми Кредиту та Процентів за користування Кредитом. За письмовою вимогою Позичальника, Кредитодавець надає новий Графік платежів.
Розділ 7 Правил окреслює засади відповідальності сторін.
Так, відповідно до п. 7.2. Правил порушенням умов Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом Договору та/або Додатковою угодою. 
Позичальник, який порушив своє зобов`язання щодо повернення Кредиту та/або процентів за користування Кредитом, має відшкодувати Кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до законодавства України з урахуванням особливостей, визначених у Договорі (п. 7.3.). 
У разі порушення Позичальником порядку повернення Кредиту, визначеного Графіком платежів, Кредитодавець нараховує штраф в порядку та у розмірі, передбачених Договором (Додатковою угодою) (п. 7.4.). 
Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за порушення та/або невиконання умов Договору та Додаткової угоди, які мали місце під час дії Договору (п. 7.5.).
Також, 07.11.2021 між ТОВ «Бізнес позика» та ФОП Сворінь Д.О. укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 427292-КС-001 про надання кредиту (далі - Додаткова угода № 1), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України "Про електронну комерцію".
Додатковою угодою № 1 передбачені наступні умови:
1. Кредитодавець та Позичальник підтверджують, що станом на 07.11.2021 сума неповернутого Позичальником кредиту (отриманого відповідно до Договору № 427292-КС-001 про надання кредиту від 28 жовтня 2021, далі за текстом - Договір) становить: 22 000,00 грн.; сума нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом становить: 2 092,20 грн (далі за текстом - Несплачені проценти); сума нарахованої та несплаченої Комісії становить: 3 300,00 грн (далі за текстом - Несплачена Комісія).
2. Кредитодавець та Позичальник домовились, що після укладення Додаткової угоди:
2.1. Кредит збільшується на 11 000,00 та Кредитодавець, на умовах викладених в Договорі, збільшує суму Кредиту, а Позичальник отримує збільшення суми Кредиту та зобов`язується повернути Кредит збільшений на 11 000,00 грн. у строки та на умовах викладених у Договорі.
2.2. Після збільшення суми Кредиту загальна сума отриманого (відповідно до Договору та Додаткової угоди) та неповернутого Позичальником Кредиту складатиме 33 000,00 грн.
3. На дату укладення Додаткової угоди Несплачені проценти а також Несплачена Комісія вносяться до Графіку платежів (п.6 Додаткової угоди) та підлягають сплаті відповідно до Графіку платежів.
4. Після укладення Додаткової угоди та збільшення суми Кредиту:
- загальна сума отриманого кредиту становить: 33 000,00 грн. (п.1 та п.2.1 Додаткової угоди);
-орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 71 172,42 грн.
5. Комісія за зміну умов Договору: 1 650,00 грн.
Також, 21.01.2022 року між ТОВ «Бізнес позика» та ФОП Сворінь Д.О. укладено Додаткову угоду № 2 до Договору № 427292-КС-001 про надання кредиту (далі - Додаткова угода № 2), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію".
Додатковою угодою № 2 передбачено наступні умови: 
1. Кредитодавець та Позичальник підтверджують, що станом на 21.01.2022 р. сума неповернутого Позичальником кредиту (отриманого відповідно до Договору № 427292-КС-001 про надання кредиту від 28 жовтня 2021, далі за текстом - Договір) становить: 24 196,43 грн (далі за текстом - Кредит).
2. Кредитодавець та Позичальник домовились, що після укладення Додаткової угоди:
2.1. Кредит збільшується на 23 000,00 та Кредитодавець, на умовах викладених у Договорі, збільшує суму Кредиту, а Позичальник отримує збільшення суми Кредиту та зобов`язується повернути Кредит збільшений на 23 000,00 грн у строки та на умовах викладених у Договорі.
2.2. Після збільшення суми Кредиту загальна сума отриманого (відповідно до Договору та Додаткової угоди) та неповернутого Позичальником Кредиту складатиме 47 196,43 грн.
3. Продовжити строк кредиту на 85 днів.
4. Продовжити термін дії Договору до 08.07.2022
5. Після укладення Додаткової угоди та збільшення суми Кредиту:
- загальна сума отриманого кредиту становить: 47 196,43 грн (п.1 та п.2.1 Додаткової угоди);
- орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 97 924,90 грн.
6. Комісія за зміну умов Договору: 3 450,00 грн.
Таким чином, позивачем було надано відповідачу за Договором № 427292-КС-001 кредит у розмірі 56 000,00 грн.
ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 56 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_2 (котру позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про перерахування коштів (або платіжним дорученням).
Позивачем зазначено, що Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 427292-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за Договором № 427292-КС-001 позичальника Фізичної особи-підприємця Сворінь Дмитра Олександровича, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.
Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором №427292-КС-001 Позичальника ФОП Сворінь Д.О., відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 427292-КС-001 на загальну суму 102 042,20 грн.
Таким чином, позивачем зазначено, що заборгованість відповідача за договором №427292-КС-001 про надання кредиту від 28.10.2021 становить 51 023,00 грн, що складається з: 45 930,40 грн суми прострочених платежів по тілу кредиту та 5092,60 грн суми прострочених платежів по процентах. Зазначена заборгованість відповідачем залишилася несплаченою, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
ФОП Сворінь Д.О., заперечуючи проти позову, у відзиві на позову заяву зазначив про те, що відповідач визнає обставини щодо укладання між сторонами договору №427292-КС-001 про надання кредиту.
Проте, на переконання відповідача, зазначена позивачем сума заборгованості у розмірі 51 023,00 грн (у т.ч. 45930,40 грн - тіло кредиту та 5092,60 грн - проценти) є неповною та неправильною, оскільки частина платежів вже була сплачена відповідачем, про що позивачем було зазначено у самому позові, а саме, відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 427292-КС-001 позичальника ФОП Сворінь Д.О., відповідач на виконання умов здійснювалися платежі на користь ТОВ «Бізнес позика» у сумі 102 042,20 грн. 
Також, відповідач у відзиві заперечив проти нарахування позивачем додаткових процентів або штрафних санкцій, які не передбачені умовами договору або законодавством, згідно з договором №427292-КС-001 процентна ставка та порядок нарахування чітко визначені, проте позивач неправомірно включив до вимог суму процентів, які вже були сплачені або які не можуть бути нараховані на підставі чинного законодавства. Відповідачем зазначено, що кредитор має право стягнути лише ту суму боргу, яка реально існує та підтверджується документально, проте позивач не надав суду належних доказів щодо факту несплати або неправомірності платежів відповідача. 
Відповідачем також у відзиві зазначено, що ним здійснювалися платежі на користь позивача у сумі 102 042,20 грн у зв`язку з укладеним договором № 427292-КС-001 від 28.10.2021. Такі платежі були проведені з метою повного виконання зобов`язань за договором, а тому факт сплати коштів не заперечується. 
Як стверджує відповідач, позивач включив до вимог суму процентів у розмірі 5092,60 грн, яка, на думку відповідача, не відповідає фактичним зобов`язанням та умовам договору. Відповідач заперечив проти нарахування позивачем додаткових процентів або штрафних санкцій, які не передбачені умовами договору або законодавством, оскільки згідно з договором №427292-КС-001, процентна ставка та порядок нарахування чітко визначені, проте позивач неправомірно включив до вимог суму процентів, які вже були сплачені або які не можуть бути нараховані на підставі чинного законодавства. 
На переконання відповідача, позивач не обґрунтував з яких підстав після сплати понад 100 тисяч гривень він вважає, що у відповідача залишилася заборгованість у сумі 51 023,00 грн. Позивач безпідставно включив до суми боргу неправомірно нараховані комісії, штрафи або пеню, які не передбачені договором і суперечать вимогам законодавства.
Разом з тим, суд першої інстанції вирішив позов задовольнити повністю, що стало підставою для звернення відповідача до апеляційного суду зі скаргою.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає про таке.
Предметом судового розгляду даної справи є вимога ТОВ «Бізнес позика» про стягнення з ФОП Сворінь Дмитра Олександровича заборгованості за договором №427292-КС-001 про надання кредиту від 28.10.2021 у розмірі 51 023,00 грн, що складається з: 45 930,40 грн суми прострочених платежів по тілу кредиту та 5092,60 грн суми прострочених платежів по процентах.
Підставою позовних вимог є порушення відповідачем умов кредитного Договору №427292-КС-001, а саме: відповідач своїх зобов`язань щодо сплати кредиту у повному обсязі не виконав, а лише частково сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за Договором № 427292-КС-001. Оскільки відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання, встановлені договором, зазначене стало підставою для звернення до суду з позовною заявою.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Сторонами визнається і не заперечується факт укладення Договору № 427292-КС-001 та Додаткових угод № 1, № 2; факт надання ТОВ «Бізнес позика» ФОП Сворінь Дмитру Олександровичу кредиту у розмірі 56 000,00 грн, а також факт сплати ФОП Сворінь Дмитром Олександровичем на користь ТОВ «Бізнес позика» 102 042,20 грн за Договором № 427292-КС-001.
Натомість, апелянтом оскаржується нарахування 45 930,40 грн суми прострочених платежів по тілу кредиту та 5092,60 грн суми прострочених платежів по процентах.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 86 наведеного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є кредитним договором.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст.1054 ЦК України).
Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. (ч. 3 ст. 10561 ЦК України )
За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).
В силу положень ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст. 509 ЦК України).
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписами ч.1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Щодо правомірності стягнення. 
Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами укладено електронний договір № 427292-КС-001 в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача і такий договір за своєю правовою природою є кредитним договором, положення якого врегульовано відповідними нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до умов зазначеного договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 56 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту, та правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям.
ТОВ «Бізнес позика» виконало взяті на себе за договором зобов`язання та перерахувало позичальнику 56 000,00 грн.
Однак, в строк установлений договором ФОП Сворінь Дмитро Олександрович не в повному обсязі повернув отримані кошти та не оплатив проценти за користування ними у розмірі, який погоджено сторонами у договорі.
Суд першої інстанції зазначив, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано що, ФОП Сворінь Дмитро Олександрович свої зобов`язання за кредитним Договором № 427292-КС-001 належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за Договором № 427292-КС-001, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.
Східний апеляційний господарський суд, погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Позивачем було надано розрахунок заборгованості за Договором № 427292-КС-001 позичальника Фізичної особи-підприємця Сворінь Дмитра Олександровича. У даному розрахунку у таблиці (рядок «Надходження протягом дня, грн» стовпець «Всього») містяться усі платежі, що були здійснені позичальником в період з 28.10.2021 по 24.10.2025. В зазначеному стовпці містяться сумарно платежі за кредитом, за користування кредитом і за комісію. Відповідні розміри платежу за кожну з вказаних категорій можливо перевірити окремо, оскільки рядок таблиці «Надходження протягом дня, грн» розділений на п`ять стовпців, а саме: «Кредит», «Відсотки за користування», «Комісія», «Неустойка», «Всього». 
Таким чином, зі змісту таблиці вбачається здійснення платежів на користь позивача відповідачем, зокрема щодо сплати кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та сплати комісії за зміну умов договору. 
Разом з тим, відповідачем, на підтвердження виконання умов договору, надано копії платіжних інструкцій (70 шт.), що містяться в матеріалах справи, та підтверджують сплату позивачем 102 042,2 грн, а саме: за кредитом: 10 069,60 грн; по відсотках: 83 572,6 грн; по комісії: 8 400 грн.
Отже, відповідач отримав кредит у розмірі 56 000,00 грн, а повернув 10 069,60 грн, що свідчить про наявність непогашеного залишку кредитних коштів. 
Факт несплати відповідачем залишку кредиту підтверджується шляхом співставлення наявних платіжних інструкцій, наданих апелянтом, та відповідної інформації, щодо здійснених апелянтом платежів у розрахунок заборгованості за Договором № 427292-КС-001.
Таким чином, доводи апелянта про те, що кредитор має право на стягнення лише фактично існуючої та документально підтвердженої заборгованості, самі по собі є правильними за змістом, однак у даному випадку не спростовують встановлених судами обставин, оскільки наявність такої заборгованості підтверджується належними доказами у матеріалах справи.
При цьому визнання апелянтом факту укладення договору та здійснення платежів у сумі 102 042,20 грн не означає автоматичного спростування розрахунку заборгованості позивача, оскільки сам по собі факт сплати коштів не свідчить про повне виконання зобов`язання, якщо такі платежі у переважній частині були спрямовані на погашення процентів та комісій, а не основного боргу.
З огляду на викладене, Східний апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог на підставі викладеного вище. Колегія суддів зауважує, що заборгованість за договором, яка заявлена позивачем до стягнення документально підтверджена. 
Щодо правомірності нарахування процентів і штрафних санкцій.
На думку апелянта, позивач включив до вимог суму процентів у розмірі 5 092,60 грн, яка не відповідає фактичним зобов`язанням та умовам договору. Апелянт заперечує нарахування додаткових процентів або штрафних санкцій, які не передбачені умовами договору або законодавством. Згідно з Договором № 427292-КС-001, процентна ставка та порядок нарахування чітко визначені, проте позивач неправомірно включив до вимог суму процентів, які вже були сплачені або які не можуть бути нараховані на підставі чинного законодавства.
Як зазначає скаржник, позивач не обґрунтував, з яких підстав після сплати понад 100 тисяч гривень він вважає, що у відповідача залишилася заборгованість у сумі 51 023,00 грн. У розрахунку не зазначено: періодів, за які здійснювалась сплата; підстав і методики нарахування процентів; руху коштів за договором. 
Окрім того апелянт вказує, що судом не зіставлено платежі з графіком платежів/строками/умовами договору. Формула «розрахунок арифметично правильний» не є мотивуванням. Розрахунок може бути арифметично правильним, але юридично та фактично хибним, якщо: не всі платежі зараховано, або застосовано неправильні періоди нарахування, або проценти нараховано всупереч строку кредитування/умовам договору, або існує подвійний облік процентів. 
Східний апеляційний господарський суд відхиляє, доводи апелянта про те, що позивачем нараховані проценти непередбачені умовами договору з огляду на таке.
Так, в матеріалах справи міститься детальний розрахунок заявлених позовних вимог, в якому чітко зазначено період нарахування відсотків та їх розмір.
Згідно з умовами кредитного договору, сторони визначили, що процентна ставка в день є фіксованою і становить 0,86454777 %.
Пунктом 2 Договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів.
Розрахунок заборгованості за Договором № 427292-КС-001 позичальника Фізичної особи-підприємця Сворінь Дмитра Олександровича складений станом на 24.10.2025 (перед зверненням позивача до суду з позовом у даній справі). У стовпці «Ставка %» міститься процентна ставка 0,86454777%, яка нараховувалась з 28.10.2021 по 08.07.2022 та не змінювалась. Праворуч від стовпця «Ставка %» є стовпець «Відсотки за користув», в якому розраховані проценти за користування відповідно до п. 2 Договору, тобто процентна ставка 0,86454777% нарахована на залишок заборгованості на початок кожного календарного дня.
Після спливу строку дії Договору № 427292-КС-001 08.07.2022 процентна ставка 0,86454777% не нараховувалась, а у стовпці «Відсотки за користув» залишились, ті відсотки за користування кредитом, що були нараховані під час дії договору та не сплачені відповідачем.
Як зазначає відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, після укладення Додаткової угоди №2 до основного договору та збільшення розміру виданого кредиту до 56 000,00 грн, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту для Відповідача уже складала 97 924,90 грн, що передбачено в п. 5 Додаткової угоди №2. Однак, дана вартість є орієнтовною, тобто приблизною, адже розрахована у відповідності із графіком погашення платежів, тобто, при її встановленні, бралося до уваги добросовісне виконання Боржником свого грошового обов`язку та внесення на рахунок кредитора періодичних платежів згідно погодженого графіку, що у свою чергу поступово й пропорційно зменшувало б розмір неповернутого тіла кредиту і таке пропорційне зменшення відбувалося б до повного погашення заборгованості.
Відтак, з огляду на те, що відповідач за весь період дії кредитного договору не притримувався графіку платежів, що чітко спостерігається із наданого розрахунку заборгованості, за яким видно, що відповідач вчиняв платежі по 500,00 грн, 1000,00 грн і т.д. в той час, коли мав би платити по 8 170,00 грн двічі на місяць (по встановленому в п.7 Додаткової угоди №2 графіку), то розмір неповернутого тіла кредиту зменшувався не пропорційно погодженим очікуванням, а тому і зростала загальна сума неповернутого боргу, адже відсотки, які нараховувалися Боржнику щодня, розраховувалися за формулою та множилися на розмір неповернутого тіла кредиту, яке не зменшувалось згідно очікувань по графіку платежів.
Тобто, недотримання Боржником погодженого сторонами графіку платежів безпосередньо призводить до того, що вартість кредиту для Боржника зростатиме, що є цілком очевидним та логічним; саме тому в кредитному договорі прописано загальну вартість наданого кредиту, як «орієнтовну», адже вона напряму залежить від того, чи дотримуватиметься позичальник графіку погашень заборгованості (графіку платежів), чи ні.
Отже, з наданого позивачем розрахунку чітко вбачається, що після 08.07.2022 та до дати складання розрахунку 24.10.2025 розмір заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісія залишились незмінними, а саме: 
- за кредитом: 45 930,4 грн; 
- по відсотках: 5 092,6 грн; 
- по комісії: 0 грн; 
- по штрафам: 0 грн.
Апеляційний суд відхиляє, як такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи доводи апелянта про те, що місцевим господарським судом не зіставлено платежі з графіком платежів, строками і умовами договору.
Як вже було зазначено судом вище, позивачем було надано розрахунок заборгованості за Договором № 427292-КС-001 позичальника ФОП Сворінь Дмитра Олександровича. У даному розрахунку у таблиці (рядок «Надходження протягом дня, грн» стовпець «Всього») містяться усі платежі, що були здійснені позичальником в період з 28.10.2021 по 24.10.2025. Відповідачем, на підтвердження виконання умов договору, надано копії платіжних інструкцій (70 шт.), що містяться в матеріалах справи, та підтверджують сплату позивачем 102 042,2 грн.
Разом з тим, з розрахунку заборгованості вбачається, що період кредитування тривав з 28.10.2021 по 08.07.2022. За цей час всього видано кредиту на суму 56 000,00 грн, нараховано відсотків 88 665,20 грн, нараховано комісії 8 400,00 грн (усе разом становить загальну вартість наданого кредиту у розмірі 153 065,20 грн).
Проте, відповідачем сплачено лише 102 042,20 грн (за кредитом: 10 069,60 грн; по відсотках: 83 572,60 грн; по комісії: 8 400 грн)
Залишок заборгованості згідно кредитного договору станом на 24.10.2025 15:37:03 складає: 51 023,00 грн, яких за кредитом: 45 930,40 грн; по відсотках: 5 092,60 грн; по комісії: 0 грн; по штрафам: 0 грн.
Отже, оскільки загальна вартість наданого кредиту становить 153 065,20 грн, а сплачена відповідачем заборгованість становить 102 042,20 грн, то при відніманні від загальної вартості наданого кредиту сплаченої заборгованості виходить сума 51 023,00 грн, що відповідає залишку заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача.
Таким чином, порівнявши наявну інформацію в розрахунку позивача і платіжні інструкції надані відповідачем, колегія апеляційного суду дійшла до висновку щодо правильності арифметичного розрахунку заборгованості. Нарахування заборгованості за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом і комісії здійснено у відповідності з умовами договору та закону, період нарахування відповідає обставинам справи та не виходить за строк дії договору.
Щодо заявленого порушення принципу змагальності сторін.
Як стверджує апелянт, суд першої інстанції «підмінив» доказування посиланням на внутрішній розрахунок позивача. Суд наголосив на змагальності та тягарі доказування, але по суті зробив висновок на користь позивача без реальної перевірки ключового доказу - розрахунку. 
Апелянтом підкреслюється те, що суд першої інстанції допустив помилку у правовому висновку: часткова не дорівнює автоматичне визнання всіх нарахувань кредитора. Суд зазначив, що часткова оплата є «конклюдентними діями» і свідчить про визнання договору/вимог, проте ототожнення судом «визнання факту договору» з «визнанням заявленої суми боргу» є юридично некоректним і призвело до неправильного вирішення спору.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стосовно принципу змагальності сторін Верховний Суд у постанові від 13.05.2025 у справі №922/2509/24 виклав наступне:
«Принцип змагальності не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою кожну обставину, про яку стверджує сторона. Відповідну обставину треба доказувати так, щоби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування певного факту з урахуванням досліджених доказів видається вірогіднішим, аніж протилежний (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (п. 81), від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19 (п.9.58), від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18 (п. 102), Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 (п. 41, 43)). 
Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 Господарського процесуального кодексу України, втрачає сенс (такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21)».
Як вже було зазначено вище, судом першої та апеляційної інстанції було перевірено розрахунок позивача, і зроблено висновок про те, що розрахунок заборгованості є арифметично вірним, ґрунтується виключно на умовах укладеного кредитного договору, а також відображає щоденне нарахування процентів, платежі за кредитним договором (якщо такі були), що дає можливість переконатися в правильності здійснених нарахувань.
Натомість, апелянтом не було надано свого власного розрахунку, який міг би спростувати позовні вимоги позивача щодо нарахування заборгованості за Договором № 427292-КС-001.
У постанові Верховного суду від 11.07.2018 по справі №753/7883/15 Касаційний цивільний суд вказав, що доводи сторони про необґрунтованість розрахунку заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.
З-поміж іншого, у постанові Верховного суду від 22.04.2024 у справі № 559/1622/19, Касаційний цивільний суд зробив наступний висновок: «Відповідачі не надали власного розрахунку заборгованості з обґрунтуванням його правильності та повноти на спростування розрахунку, наданого банком. За таких обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що наданий банком розрахунок заборгованості за Кредитним договором у сукупності з випискою з рахунку позичальника та іншими доказами є належним і допустимим доказом».
Відтак, посилання відповідача на необґрунтованість розрахунку позивача є безпідставним, оскільки відповідач не спростовує позовні вимоги позивача власним розрахунком. Усі надані відповідачем платіжні інструкції містять інформацію щодо дати здійснення платежу і розміру сплаченої суми. Вся ця інформація співпадає з даними у розрахунку заборгованості, наданого позивачем. А тому, докази надані сторонами у сукупності підтверджують обґрунтованість позовних вимог позивача. 
Таким чином, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано що, ФОП Сворінь Дмитро Олександрович свої зобов`язання за кредитним Договором № 427292-КС-001 належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за Договором № 427292-КС-001, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.
Визнання або невизнання боржником заборгованості у даній справі не спростовує факту укладення кредитного договору, та факту виникнення заборгованості, і, відповідно виникнення підстав для стягнення заборгованості. 
У даному рішенні вже вказувалось, що відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Сторонами визнається і не заперечується факт укладення Договору № 427292-КС-001 та Додаткових угод № 1, № 2; факт надання ТОВ «Бізнес позика» ФОП Сворінь Дмитру Олександровичу кредиту у розмірі 56 000,00 грн, а також факт сплати ФОП Сворінь Дмитром Олександровичем на користь ТОВ «Бізнес позика» 102 042,20 грн за Договором № 427292-КС-001.
Відтак, доводи апелянта щодо ототожнення судом першої інстанції «визнання факту договору» з «визнанням заявленої суми боргу» не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції та не впливають на законність і обґрунтованість прийнятого рішення.
За таких обставин, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у апеляційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість скарги та про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної звертається до висновків, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у цій справі.
На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга ФОП Сворінь Дмитра Олександровича не підлягає задоволенню з підстав викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 05.01.2026 у справі №922/3882/25, яке відповідає вимогам ст. 236 ГПК України, має бути залишене без змін.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. 13, 73, 74, 77, 86, 129, 240, 269, 270, п.1 ч. 1 ст. 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сворінь Дмитра Олександровича залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 05.01.2026 у справі №922/3882/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повна постанова складена 10.04.2026.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук 

Суддя В.С. Хачатрян