П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/40642/24	

Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.
Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Одеса.
Повний текст судового рішення складений 01.05.2025

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Шевчук О.А, Яковлева О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

30.12.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій щодо не нарахування та невиплати їй середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті грошового забезпечення за період з 20.11.2020 (наступний день після звільнення зі служби) по 06.12.2024 (дата виплати) включно з урахуванням дати піврічного строку з моменту звільнення 20.05.2021; зобов`язання нарахувати та виплатити їй середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку за період з 20.11.2020 (наступний день після звільнення зі служби) по 06.12.2024 (дата виплати) включно з урахуванням дати піврічного строку з моменту звільнення 20.05.2021, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, з урахуванням висновків рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 у справі №420/11395/23.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що на виконання рішення суду у справі №420/11653/24 відповідачем нараховано та виплачено їй грошове забезпечення, але не здійснено нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як це передбачено ст.ст.116, 117 Кодексу законів про працю України. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01.05.2025 позов задоволений частково; визнано протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті грошового забезпечення за період з 20.11.2020 по 20.05.2021 включно; зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку за період з 20.11.2020 по 20.05.2021 включно у сумі 5415,28грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення позову. 
Позивачка в апеляційній скарзі зазначає про невірний розрахунок середнього грошового забезпечення за час затримки остаточного розрахунку.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню. 
Судом першої інстанції встановлено, що наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 19.11.2020 №560-ОС позивачку виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01.02.2023 року у справі № 420/11323/22 (набрало законної сили 20.04.2023) зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 враховуючи базовий місяць - січень 2008 року та з врахуванням раніше проведеної виплати.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 у справі №420/11395/23, з урахуванням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2024, стягнуто з військової частини НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.11.2020 по 09.05.2023 розрахований за період не більше ніж шість місяців з 09.11.2022 по 09.05.2023 в сумі 91390грн., з відрахуванням належних до сплати податків та зборів. /а.с.30-35/
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.06.2024 у справі №420/11653/24 (набрало законної сили 04.11.2024) зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення, грошову допомогу для оздоровлення, премію, одноразову допомогу при звільненні за період з 29.01.2020 по 19.11.2020, з розрахунку розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які розраховані шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», з урахуванням раніше виплачених сум. /а.с.16-20/
На виконання вказаного судового рішення, 06.12.2024 відповідачем виплачено ОСОБА_1 грошове забезпечення у розмірі 45854,70грн. /а.с.21/
Позивачка, вважаючи, що при виплаті 45854,70грн. у відповідача виник обов`язок виплати середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 20.11.2020 (наступний день після звільнення зі служби) по 06.12.2024 (дата виплати) включно з урахуванням дати піврічного строку з моменту звільнення 20.05.2021, звернулася до суду з даним позовом.
Перевіривши матеріали справи судова колегія приходить до наступних висновків.
Приписами ст.116 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
У відповідності до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Наведені вище норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Враховуючи, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, слід застосовувати норми ст.116 та ст.117 КЗпП України як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби.
Дана правова позиція викладена у відповідності до постанови Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №340/401/20.
Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
За змістом ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Частина 1 ст. 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.
Частина 2 ст.117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.
Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч.1 ст.117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.
Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
Даний правовий висновок викладено у відповідності до постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 у справі №810/451/17.
Так, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону з 19.11.2020, а належні суми грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.11.2020, на виконання судового рішення у справі №420/11653/24, остаточно виплачено тільки 06.12.2024.
Отже, у позивачки наявне право на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з військової служби за період з 20.11.2020 (наступний день після звільнення) по 06.12.2024 (день проведення остаточного розрахунку).
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Колегія суддів враховує, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 у справі №420/11395/23, з урахуванням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2024, стягнуто з військової частини НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.11.2020 по 09.05.2023 розрахований за період не більше ніж шість місяців з 09.11.2022 по 09.05.2023 в сумі 91390грн.
Отже, позовні вимоги позивачки у даній справі №420/11395/23 про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.11.2020 по 20.05.2021 вже вирішенні рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 у справі №420/11395/23, з урахуванням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2024, якою стягнуто з військової частини НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.11.2020 по 09.05.2023 розрахований за період не більше ніж шість місяців з 09.11.2022 по 09.05.2023 в сумі 91390грн.
Тобто, у даній справі позивачка повторно просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку за період з 20.11.2020 по 20.05.2021 включно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Згідно з ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно ст.ст.238, 240 цього Кодексу.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності судового рішення у справі №420/11395/23, що набрало законної сили, щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку за період з 20.11.2020 по 20.05.2021 включно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, а тому наявні правові підстави для закриття провадження у справі в частині цих позовних вимог.

Разом з тим, 19.07.2022 набрав чинності Закон України від 01.07.2021 №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким внесено зміни, зокрема, до ст.117 КЗпП України, згідно якої у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Отже, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за період з 10.05.2023 (наступний день після закінчення періоду визначеного судовим рішенням у справі №420/11395/23) по 06.12.2024 (дати виплати заборгованості), але не більше як за 6 місяців.
При цьому, визначаючи розмір середнього заробітку, що належить сплатити позивачці за весь час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів виходить з наступного.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, згідно п.8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Як вбачається з матеріалів справи, середньоденний розмір грошового забезпечення позивачки складав 419,96грн. (25617,80/61). 
Отже, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за затримку остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 за період з 10.05.2023 по 06.12.2024 становить 77272,64грн. (419,96 х 184).
Разом з цим, слід також врахувати, що Верховний Суд у постановах від 30.10.2019 у справі №806/2473/18 та від 17.12.2025 у справі №420/22799/24 висловив правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із загальним середнім заробітком за час затримки розрахунку.
Так, істотність частки компенсації простроченої заборгованості в порівнянні із загальним середнім заробітком за час затримки розрахунку за період з 10.05.2023 по 06.12.2024 складає 27,19% (45854,70 (розмір несвоєчасно виплачених сум) / 168662,64 (77272,64 (середній заробіток за час затримки розрахунку даній справі) + 91390 (середній заробіток за час затримки розрахунку у справі №420/11395/23)) х 100).
Отже, сума за період з 10.05.2023 по 06.12.2024, яка підлягає відшкодуванню в порядку ст. 117 КЗпП України, з урахуванням істотності частки 27,19% невиплаченої суми грошового забезпечення становить 45859,37грн. (тобто 27,19% від 168662,64), та зазначений розмір є поза розумним сумнівом об`єктивним, враховує вимушеність позивачки звертатись до суду за захистом своїх прав щодо належних виплат під час виключення зі списків особового складу, а також проведення відповідачем повного розрахунку із позивачем лише на виконання судового рішення.
Згідно ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З метою ефективного захисту порушених прав позивачки, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.05.2023 по 06.12.2024 у розмірі 45859,37грн., з урахуванням обов`язкових відрахувань.
Оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову, але неправильно визначив спосіб захисту порушеного права позивачки, рішення суду першої інстанції в порядку ст.317 КАС України підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст.238, 239, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325 КАС України, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року скасувати.
Закрити провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) в частині позовних вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку за період з 20 листопада 2020 року по 20 травня 2021 року включно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.
Ухвалити у справі постанову, якою визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 травня 2023 року по 06 грудня 2024 року.
Стягнути з НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 травня 2023 року по 06 грудня 2024 року у розмірі 45859 (сорок п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять) грн. 37коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач 		А.В. Крусян	
Судді	  	О.А. Шевчук   О.В. Яковлєв