Справа № 465/2167/25      Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І. 
Провадження № 22-ц/811/4535/25     Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 березня 2026 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С.М.,
суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

в березні 2025 року ОСОБА_1 подав до Франківського районного суду м.Львова позов до Львівської міської ради (далі – Львівська МР) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19 березня 2025 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Львівської МР про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, передано на розгляд за підсудністю до Галицького районного суду м. Львова.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Львівської МР про встановлення факту проживання однією сім`єю. Призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29 липня 2025 року закрито підготовче провадження. Справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11 листопада 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської МР про встановлення факту проживання однією сім`єю передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Львова.
Ухвала мотивована тим, що оскільки на спірні правовідносини поширюються правила виключної підсудності і вони повинні пред`являтись за місцем знаходження майна або основної його частини, а спадкове майно, а саме квартира, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить до територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Львова.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської МР про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, направлено за підсудністю до Галицького районного суду м. Львова.
Ухвала мотивована тим, що до даного спору підлягають застосуванню правила саме загальної підсудності - за місцезнаходженням відповідача, оскільки позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, вимоги щодо нерухомого майна не існує, а тому підстави для застосування правил виключної підсудності, які передбачені статтями 28, 30 ЦПК України, відсутні. Місцезнаходження відповідача - Львівської МР зареєстровано за адресою: м. Львів, пл. Ринок, 1, що відноситься до Галицького району м. Львова.
Аналіз матеріалів справи свідчить, що ухвали Франківського районного суду м. Львова від 19 березня 2025 року та Галицького районного суду м.Львова від 11 листопада 2025 року учасниками справи в апеляційному порядку не оскаржувались.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2025 року в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , подавши в грудні 2025 року через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, яка підписна представником Гордієнко О. Ю., в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2025 року, справу направити до суду першої інстанції для розгляду по суті за належною підсудністю.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що передаючи втретє справу за підсудністю, суд перешкоджає заявнику у доступі до правосуддя. Зазначає, що переданий на розгляд суду спір належить вирішувати з урахуванням правил виключної підсудності, виходячи з доводів позовної заяви.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача у справі не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта статті 367 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.
Справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду (частина друга статті 31 ЦПК України).
У статті 32 ЦПК України визначено, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Отже повернення справи, яка передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, не передбачено процесуальним законом, оскільки така справа повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (див. постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року в справі № 281/128/21 та від 17 лютого 2021 року в справі № 164/2138/19).
Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.
Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом (частина друга статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
У частині другій статті 18 ЦПК України вказано, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
У постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 210/3035/20 зроблено висновок, що: «порядок передачі справи з одного суду до іншого передбачено статтями 31, 32 ЦПК України. …… Згідно зі статтею 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що у разі, коли у порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, з одного суду до іншого суду передана справа, провадження в якій вже відкрито, суд, який отримав справу, вирішує питання про прийняття ним справи до провадження, а не про можливість відкриття провадження у справі, оскільки таке провадження вже було відкрито судом, що направив справу. При цьому слід ураховувати, що у відповідності до частини першої статті 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди України утворюють єдину систему, а єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдиними засадами організації та діяльності судів, єдиним статусом суддів, обов`язковістю для всіх судів правил судочинства, визначених законом, обов`язковістю виконання на території України судових рішень (частина четверта статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Системний аналіз указаних норм права також дає підстави для висновку про те, що після відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання про відмову у відкритті провадження у цій же справі, але лише може закрити провадження на підставі положень статті 255 ЦПК України (див. постанову Верховного Суду від 22 липня 2020 року в справі № 216/6687/19).
На зазначене місцевий суд не звернув увагу, помилково та фактично повернув її на розгляд до Галицького районного суду м. Львова, по суті повторно здійснивши перегляд справи на предмет її територіальної (виключної) підсудності, а тому, всупереч положенням статті 32 ЦПК України постановив незаконну ухвалу.
Отже, відповідні доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (стаття 379 ЦПК України).
Оскільки під час вирішення питання про передача справи з одного суду до іншого по підсудності місцевим судом допущено порушення норм процесуального права, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена ухвала скасуванню, а справу направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, буде здійснюватися тим судом, який ухвалить (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, а не судом апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 379, 382 – 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий       С.М. Копняк

Судді:        С.М. Бойко

А.В. Ніткевич