Справа № 509/3181/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Гандзій Д.М.
при секретарі Задеряки Г.М.
позивачки ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в с.-щі Овідіополь, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Садівничого кооперативу «Таїр» про визнання правочину частково недійсним, суд, -

ВСТАНОВИВ :

 
16 червня 2025 року, ОСОБА_1 звернулася до Овідіопольського райсуду Одеської області з названим позовом, в якому просила суд, визнати частково недійсним договір на постачання електроенергії по електромережі СК «Таїр», укладений між нею та відповідачами 04.06.2025 р. в частині п. 3.1.7 договору, за яким «Проводити оплату щорічних членських внесків не пізніше останнього календарного дня місяця наступного за оплачуваним роком, що забезпечує утримання електрогосподарства СК «Таїр» в належному стані» та в частині п. 5.7 договору, за яким «У разі несплати членських внесків до 24 грудня кожного розрахункового року, постачальник проводить відключення об?єкта споживача від постачання електроенергії. Вартість послуг подальшого підключення до електромережі СК «Таїр» складає 5000 грн.», стягнувши з відповідачів на свою користь судовий збір 3028 грн., мотивуючи це письмовим попередженням відповідачів на її адресу : АДРЕСА_1 , 237 а - про припинення постачання електроенергії через нібито існування заборгованості по сплаті річного членського внеску, який станом на 11.06.2025 р. складає 15600 грн., який рахується за вказаною адресою з 2019 р. Позивачка вважає оспорювані пункти 3.1.7 та 5.7 договору суперечливими один одному, якими відповідачі перевищили обсяг своєї цивільної дієздатності, що є підставою для визнання договору недійсним в частині вказаних пунктів. 
В судовому засіданні, позивачка підтримала свої вимоги.
Представники відповідачів (члени правління СК «Таїр») в судове засідання не з?явилися, надіславши до суду відзив на позов, в якому просили суд, відмовити у його задоволенні, вважаючи позов штучним та надуманим, направленим на бажання позивачки в подальшому навмисно та свідомо уникати сплати членського внеску, убезпечивши себе документальною гарантією офіційної несплати членських внесків, стверджуючи, що за вказаною адресою садового будинку : АДРЕСА_1 , з 2019 р. рахується борг у сумі 15600 грн., який не сплачений позивачкою до сьогодні. 

Заслухавши думку позивачки, дослідивши матеріали справи та додатково надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.
Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц та від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22).
Цивільні права та обов?язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Підставами виникнення цивільних прав та обов?язків, зокрема, є : договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти (частини перша та друга статті 11 ЦК України).
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків (частина перша статті 202 ЦК України).
Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. 
По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18).
У приватному праві недійсність може стосуватися або «вражати», зокрема, правочин, рішення загальних зборів учасників товариства (акт органу юридичної особи). 
Рішення загальних зборів учасників товариства (акт органу юридичної особи) по своїй суті не є правочином. Як наслідок до конструкції недійсності рішення загальних зборів учасників товариства положення ЦК України та інших законів про правочини, зокрема й норми § 2 «Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону» глави 16 ЦК України, не можуть бути застосовані.
За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов?язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов?язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами (стаття 714 ЦК України).
Тлумачення статті 714 ЦК України свідчить, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання енергетичних ресурсів (зокрема, електричної енергії) споживачу, є видом договору купівлі-продажу (подібний висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17). 
Електрична енергія по своїй суті - є специфічною споживною річчю, визначеною родовими ознаками.
Рішення загальних зборів садівничого товариства - може бути регулятором цивільних відносин пов?язаних, зокрема, зі сплатою членських внесків та визначення правових наслідків несплати таких внесків. 
Чинне законодавство, на момент ухвалення рішення загальних зборів садівничого товариства, не передбачало такої правової конструкції як нікчемність рішення загальних зборів садівничого товариства. Тому у разі наявності у члена садівничого товариства заборгованості по сплаті членських внесків - у садівничого товариства є підстави для припинення постачання електричної енергії від мереж товариства. 
При цьому в рішенні загальних зборів садівничого товариства має бути вказано якого саме члена або членів садівничого товариства воно стосується. Тобто, рішення загальних зборів садівничого товариства має бути «персоніфікованим».
До вказаних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22.04.2024 р. по справі № № 511/1915/20 (провадження № 61-4527сво23).
Передаючи справу на розгляд Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вказала, що рішення загальних зборів садівничого товариства є регулятором цивільних відносин пов?язаних, зокрема, зі сплатою членських внесків та визначення для всіх членів садівничого товариства правових наслідків несплати таких внесків. Аналіз чинного законодавства свідчить, що в ньому не передбачено такої правової конструкції як нікчемність рішення загальних зборів садівничого товариства. Тому у разі наявності заборгованості по сплаті членських внесків у члена садівничого товариства на підставі неоспореного рішення загальних зборів членів садівничого товариства - є підстави у садівничого товариства для припинення постачання електричної енергії.
Разом із тим, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року в справі № 369/7120/16-ц (провадження № 61-24352св18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року в справі № 314/2084/17 (провадження № 61-4115св21), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2023 року у справі № 450/360/21 (провадження № 61-8932св22) зроблено інший висновок про те, що порядок відключення від електропостачання не регулюється статутом юридичної особи та рішеннями загальних зборів учасників, а визначається іншими нормативно-правовими актами, які мають вищу юридичну силу.
З урахуванням викладеного, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала за необхідне відступити від вищезазначених висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах та зробити висновок про те, що: «рішення загальних зборів садівничого товариства є регулятором цивільних відносин пов?язаних, зокрема, зі сплатою членських внесків та визначення для всіх членів садівничого товариства правових наслідків несплати таких внесків. Аналіз чинного законодавства свідчить, що в ньому не передбачено такої правової конструкції як нікчемність рішення загальних зборів садівничого товариства. Тому у разі наявності заборгованості по сплаті членських внесків у члена садівничого товариства на підставі неоспореного рішення загальних зборів членів садівничого товариства - є підстави у садівничого товариства для припинення постачання електричної енергії».
З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2017 р., між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (чоловіком позивачки ОСОБА_1 ) був укладений нотаріально посвідчений договір земельної ділянки за адресою : АДРЕСА_1 , а вже 30.06.2018 р. ОСОБА_3 подав заяву на ім?я голови CК «Таїр» про прийняття його в члени СК «Таїр», в якій він вказав, що вступний внесок 5000 грн. сплатив в повному обсязі, та зі статутом СК «Таїр» ознайомлений і зобов?язується його виконувати, надавши до своєї заяви пакет необхідних документів. 
05.07.2024 року, на підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_3 (чоловіком ОСОБА_1 ) та самою ОСОБА_1 , посвідченого Пилипенко Н.А., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округа, зареєстрованого в реєстрі за № 683, позивачка ОСОБА_1 є власницею нерухомого майна - садового будинку з господарчими будівлями та спорудами та земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , що підтверджується вищевказаними договорами та витягами з Державного реєстру речових прав.
04.06.2025 року між позивачкою та відповідачами СК «Таїр» був укладений договір на постачання електроенергії по електромережі Садівничого кооперативу «Таїр».
11.06.2025 р., позивачці було вручене попередження (повідомлення) про припинення постачання електроенергії від 11.06.2025р. № 11-06/25, яким відповідачі попередили позивачку про припинення електропостачання відносно належного їй будинку майна, через існування заборгованості по сплаті річного членського внеску у розмірі 15600 грн., який рахується починаючи з 2019 року, тобто, за її чоловіком ОСОБА_3 , який вже був власником вказаної ділянки з 2017 року.
В судовому засіданні, позивачка підтвердила, що починаючи з дня отримання нею письмового попередження про припинення постачання електроенергії від 11.06.2025р. № 11-06/25 і до сьогодні – її садовий будинок не був відключений від електромережі СК «Таїр», а заборгованість у суумі 15600 грн. не ю не оскаржувалась, а була лише частково сплачена 12.02.2024 р. у сумі 1200 грн. (6-ти місячний розмір членських чнесків) та за день до подачі даного позову до суду 15.06.2025 р. у сумі 2400 грн. (річний розмір членських внесків), а всього на суму 3600 грн., в той час як загальний розмір боргу позивачки по членських внесках становить 15600 грн. Таким чином, позивачкою було частково сплачено її борг по членських внесках за 1 р. 6 місяців у сумі 3600 грн. з загального боргу 15600 грн., а саме 12000 грн. залишаються не сплаченими позивачкою. 
Позивачка вказує, що вже після підписання договору на постачання електроенергії по електромережі СК «Таїр» від 04.06.2025 р., вона з?ясувала суперечливість у п. 3.1. «Споживач зобов`язується» п.п. 3.1.7. наступного змісту : Проводити оплату щорічних членських внесків не пізніше останнього календарного дня місяця наступного за оплачуваним роком, що забезпечує утримання електрогосподарства СК «Таїр» в належному стані» та п. 5.7.: «У разі несплати членських внесків до 24 грудня кожного розрахункового року, Постачальник проводить відключення об`єкта Споживача від постачання електроенергії. Вартість послуг подальшого підключення до електромережі СК «Таїр» складає 5000 грн.».
Позивачка вважає, що при включенні до Договору положень п.п. 3.1.7. та 5.7. відповідачі перевищили обсяг цивільної дієздатності, що начебто є підставою для визнання Договору в частині вказаних положень недійсним.
Також, позивачка стверджує, що в Статуті СК «Таїр», у якості єдиного заходу за несплату внесків, встановлених загальними зборами членів кооперативу або зборами уповноважених є можливість виключення члену кооперативу із садівничого кооперативу згідно п.п. в) п. 13 Статуту, а ч. 2 п. 13 Статуту СК «Таїр» встановлено, що рішення про виключення із членів кооперативу проводиться по рішенню правління кооперативу з послідуючим затвердженням цього рішення загальними зборами або зборами уповноважених членів кооперативу.
Як стверджує позивачка, статутом відповідачів не передбачено право СК «Таїр» відключати власних абонентів від електромережі СК «Таїр» тим більше такого права і не існує у відповідачів за наявності заборгованості по сплаті членських внесків.
Стосовно вказаного твердження, суд, з огляду на вищевикладену позицію ОП КЦС ВС від 22.04.2024 р. зазначає, що рішення загальних зборів садівничого товариства є регулятором цивільних відносин пов?язаних, зокрема, зі сплатою членських внесків та визначення для всіх членів садівничого товариства правових наслідків несплати таких внесків. Аналіз чинного законодавства свідчить, що в ньому не передбачено такої правової конструкції як нікчемність рішення загальних зборів садівничого товариства. Тому у разі наявності заборгованості по сплаті членських внесків у члена садівничого товариства на підставі неоспореного рішення загальних зборів членів садівничого товариства - є підстави у садівничого товариства для припинення постачання електричної енергії.
Позивачка стверджує, що будь-які рішення загальними зборами членів СК «Таїр» щодо її відключення від електромережі відповідачами не приймалися, збори не проводились.
Вказане, на думку суду - дійсно відповідає дійсності, адже, є очевидним і підтвердженим позивачкою в судовому засіданні, що подібних рішень загальними зборами або зборами уповноважених членів СК «Таїр» щодо відключення її будинку від електромереж не приймалось, починаючи з дня отримання нею письмового попередження і до прийняття судом цього рішення, незважаючи на існування боргу по членських внесках позивачки.
Позивачка показала в судовому засіданні, що вона не є членом кооперативу, будучи власницею садового будинку за вказаною вище адресою, та правління кооперативу не відключало електропостачання від її садового будинку.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про надуманість та безпідставність позовних вимог, в задоволенні яких слід відмовити через відсутність жодних порушень прав позивачки, та вимог закону (ст.ст. 202,203,216,217 ЦК України) щодо пунктів оспорюваного договору на постачання електроенергії по електромережі СК «Таїр» від 04.06.2025 р., та яка до сьогодні, не оспоривши свій борг по членських внесках перед СК «Таїр» є боржницею, будинок якої не був відключений від електромереж СК «Таїр». 

Керуючись ст.ст. 3-7,10-13,18,11,76-83,95,133,141,174,213,228,229,241-246,258,259,263-268,272,273 ЦПК України, ст.ст. 92,203,216,217 ЦК України, Статутом СК «Таїр», практикою ВС, суд,-

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Садівничого кооперативу «Таїр» про визнання правочину частково недійсним – відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 15.04.2026 р.

Суддя Гандзій Д.М.