ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 р. м. Чернівці Справа № 640/23912/19

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Державна служба геології та надр України, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Стрийнафтогаз" про визнання недійсним спеціального дозволу та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Акціонерне товариство "Укртрансгаз" з позовом до Державної служби геології та надр України, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Стрийнафтогаз", з такими позовними вимогами:
визнати недійсним спеціальний дозвіл на користування надрами від 26.12.2018 №4956, виданий Товариству з обмеженою відповідальністю "Стрийнафтогаз" на користування надрами;
зобов`язати Державну службу геології та надр України анулювати спеціальний дозвіл від 26.12.2018 №4956, виданий Товариству з обмеженою відповідальністю "Стрийнафтогаз" на користування надрами.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2019 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
На виконання положень п.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" №2825-ІХ та відповідно Порядку передачі судових справ нерозглянутих Окружним адміністративним судом м. Києва, затвердженого наказом ДСА України від 16.09.2024 №399 до Чернівецького окружного адміністративного суду скерована дана адміністративні справа.
Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями Чернівецького окружного адміністративного суду, адміністративну справу передано на розгляд головуючому судді Григорашу В.О.
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.03.2025 адміністративну справу прийнято до свого провадження та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження без повідомленням (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами.
В обґрунтування поданого позову позивач вказував, що відповідачем неправомірно, всупереч вимогам законодавства видано ТОВ "Стрийнафтогаз" спеціальний дозвіл на користування надрами без робочого проекту господарської діяльності із розподілом оцінки впливу на навколишнє середовище та висновку із оцінки впливу на довкілля, які передують початку господарської діяльності, що є підставою для визнання вказаного дозволу недійсним. Також вказував, що геологічне вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислової розробки родовищ, з подальшим видобуванням газу на Черницькій площі здійснюється ТОВ "Стрийнафтогаз" безпосередньо в межах робочих свердловин підземних сховищ газу, у зв`язку з чим, існують ризики щодо можливості прямого видобування природнього газу із підземних сховищ Акціонерного товариства "Укртрансгаз".
Відповідач, не погоджуючись із поданим позовом, подав до суду відзив, в якому вказував, що в установленому законодавством порядку ним було прийнято рішення про надання ТОВ "Стрийнафтогаз" спеціального дозволу на геологічне вивчення надр, в тому числі дослідно-промислову розробку родовищ на Черницькій площі № 4956 від 26.12.2018. Вказував, що оцінка впливу на довкілля обов`язкова при отриманні спеціального дозволу на видобування корисних копалин (промислову розробку), однак ТОВ "Стрийнафтогаз" надано спеціальний дозвіл на геологічне вивчення надр, в тому числі дослідно-промислову розробку корисних копалин (природний газ, конденсату), а тому Держгеонадра діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Крім того, відповідач вказував на відсутність порушеного права позивача, що, на його думку, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
ТОВ "Стрийнафтогаз" (далі – третя особа) подало до суду письмові пояснення, в яких вказувало, що не погоджується із позовними вимогами, оскільки у своїй діяльності дотримується всіх норм чинного законодавства та здійснює діяльність виключно в межах наданих дозволів і відповідно до встановлених процедур. Одним із важливих напрямків роботи підприємства є отримання та використання спеціального дозволу на користування надрами № 4956 від 26.12.2018 на Черницькій площі, який придбано на аукціоні, проведеному Державною службою геології та надр України. Спеціальний дозвіл № 4956 надає право на геологічне вивчення, включно з дослідно-промисловою розробкою родовищ корисних копалин. Законодавство України передбачає, що на етапі геологічного вивчення не є обов`язковою процедура оцінки впливу на довкілля. Вимоги щодо такої оцінки стосуються лише промислової розробки родовищ. Також зазначав, що проект господарської діяльності із розділом оцінки впливу на довкілля застосовуються лише до видобування нафти і газу (промислової розробки родовищ), а не до геологічного вивчення. Жодних доказів, що діяльність ТОВ "Стрийнафтогаз" загрожує інтересам позивача, не надано. Тому, оскільки всі законодавчі процедури дотримані, а спеціальний дозвіл отримано на законних підставах, то позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Так, судом встановлено, що 26.12.2018 Державною службою геології та надр України видано ТОВ "Стрийнафтогаз" спеціальний дозвіл на користування надрами №4956 на геологічне вивчення, в тому числі дослідно-промислову розробку родовищ на Черницькій площі до глибини 640 м, місцезнаходження: Львівська область, Стрийський район, між селами Яблунівка, Пукеничі, Добрілявни. Видача спецдозволу №4956 відбулася за результатами аукціону, проведеного 25.10.2018. 
Вважаючи, що відповідачем видано ТОВ "Стрийнафтогаз" вказаний спеціальний дозвіл на користування надрами з порушенням встановленого порядку його отримання, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими приписами законодавства.
Приписами ст.13 Конституції України визначено, що надра та їхні природні ресурси визнаються об`єктами права власності Українського народу. Реалізація цього права делегується органам державної влади та органам місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникли між сторонами у справі, регламентуються приписами Кодексу України про надра (далі - Кодекс, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), завданням якого є регулювання гірничих відносин з метою забезпечення раціонального, комплексного використання надр для задоволення потреб у мінеральній сировині та інших потреб суспільного виробництва, охорони надр, гарантування при користуванні надрами безпеки людей, майна та навколишнього природного середовища, а також охорона прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Кодексу надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування.
Згідно ч. 1 ст. 13 Кодексу користувачами надр можуть бути підприємства, установи, організації, громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи.
За змістом ст. 14 Кодексу надра надаються у користування для: геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промисловою розробкою родовищ); видобування корисних копалин; будівництва та експлуатації підземних споруд, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин, у тому числі споруд для підземного зберігання нафти, газу та інших речовин і матеріалів, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України, захоронення шкідливих речовин і відходів виробництва, скидання стічних вод, отримання геотермальної енергії (теплової енергії надр), експлуатації підземних споруд, пов`язаної із запобіганням підтопленню навколишнього природного середовища внаслідок закриття шахт; створення геологічних територій та об`єктів, що мають важливе наукове, культурне, санітарно-оздоровче значення (наукові полігони, геологічні заповідники, заказники, пам`ятки природи, лікувальні, оздоровчі заклади) (крім нафтогазоносних надр); виконання робіт (провадження діяльності), передбачених угодою про розподіл продукції.
Статтею 15 Кодексу встановлено, що надра надаються у строкове платне користування. Спеціальний дозвіл на користування надрами надається на строк, визначений заявником, та становить від 3 до 50 років. У разі необхідності строки тимчасового користування надрами може бути продовжено.
Перебіг строку користування надрами починається з дня одержання спеціального дозволу (ліцензії) на користування надрами, якщо в ньому не передбачено інше, а в разі укладення угоди про розподіл продукції - з дня, зазначеного в такій угоді.
У відповідності до статті 16 Кодексу спеціальні дозволи на користування надрами надаються переможцям аукціонів, крім випадків, визначених Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, або Радою міністрів Автономної Республіки Крим щодо розробки родовищ корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим. Порядок проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами та порядок їх надання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Приписами ч.ч. 2, 3 ст. 24 Кодексу встановлено, що користувачі надр зобов`язані: 1) використовувати надра відповідно до цілей, для яких їх було надано; 2) забезпечувати повноту геологічного вивчення, раціональне, комплексне використання та охорону надр; 3) забезпечувати безпеку людей, майна та навколишнього природного середовища; 4) приводити земельні ділянки, порушені при користуванні надрами, в стан, придатний для подальшого їх використання у суспільному виробництві; 4-1) здійснювати підготовку і розкриття звітів (консолідованих звітів) про платежі на користь держави та інформації про укладені договори (угоди) щодо користування надрами в обсязі та у порядку, встановлених Законом України "Про забезпечення прозорості у видобувних галузях; 5) виконувати інші вимоги щодо користування надрами, встановлені законодавством України та угодою про розподіл продукції.
Права та обов`язки користувача надр виникають з моменту отримання спеціального дозволу на користування надрами, а в разі надання права користування надрами на умовах угоди про розподіл продукції - з дня набрання чинності такою угодою, якщо інше не передбачено самою угодою.
Згідно з ч. 1 ст. 61 Кодексу державний контроль за геологічним вивченням надр (державний геологічний контроль) та раціональним і ефективним використанням надр України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.
Як вбачається із Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 №1174 (далі - Положення № 1174) центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, уповноваженим органом з питань реалізації угод про розподіл продукції є Державна служба геології та надр України.
Відповідно до п. 3 Положення №1174 основними завданнями Держгеонадра є: 1) реалізація державної політики у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр; 2) внесення на розгляд Міністра захисту довкілля та природних ресурсів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.
Питання надання спеціальних дозволів на користування надрами (далі - дозволи) у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, а також процедуру продовження строку дії, переоформлення, видачі дубліката, зупинення дії чи анулювання дозволу та внесення до нього змін регулює Порядок надання спеціальних дозволів на користування надрами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 № 615 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктами 3,5 Порядку № 615 передбачається, що на кожний вид користування надрами в межах конкретної ділянки надається окремий дозвіл.
Дозволи надаються на такі види користування надрами: геологічне вивчення ділянок надр корисних копалин; геологічне вивчення, в тому числі дослідно-промислова розробка родовищ корисних копалин загальнодержавного значення; видобування корисних копалин; геологічне вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислова розробка родовищ, з подальшим видобуванням нафти і газу (промислова розробка родовищ); геологічне вивчення бурштиноносних надр, у тому числі дослідно-промислова розробка родовищ з подальшим видобуванням бурштину (промислова розробка родовищ); будівництво та експлуатація підземних споруд, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин, у тому числі споруд для підземного зберігання нафти, газу та інших речовин і матеріалів, захоронення шкідливих речовин і відходів виробництва, скидання стічних вод; створення геологічних територій та об`єктів, що мають важливе наукове, культурне, санітарно-оздоровче значення (наукові полігони, геологічні заповідники, заказники, пам`ятки природи, лікувальні, оздоровчі заклади тощо); виконання робіт (провадження діяльності), передбачених угодою про розподіл продукції.
За приписами п. 2 цього Порядку дозволи надаються Держгеонадрами переможцям аукціонів з їх продажу та без проведення аукціонів у випадках, передбачених п.8 цього Порядку, органом з питань надання дозволу, крім корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим, дозволи на видобування яких надаються Радою міністрів Автономної Республіки Крим згідно із цим Порядком.
Як встановлено судом, 26.12.2018 Державною службою геології та надр України видано ТОВ "Стрийнафтогаз" спеціальний дозвіл на користування надрами №4956 на геологічне вивчення, в тому числі дослідно-промислову розробку родовищ на Черницькій площі до глибини 640 м, місцезнаходження: Львівська область, Стрийський район, між селами Яблунівка, Пукеничі, Добрілявни. Видача спецдозволу №4956 відбулася за результатами аукціону, проведеного 25.10.2018.
Розглянувши доводи позивача про порушення порядку видачі спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами (геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислову розробку) через відсутність висновку з оцінки впливу на довкілля, суд зазначає наступне.
Правові та організаційні засади оцінки впливу на довкілля, спрямованої на запобігання шкоді довкіллю, забезпечення екологічної безпеки, охорони довкілля, раціонального використання і відтворення природних ресурсів, у процесі прийняття рішень про провадження господарської діяльності, яка може мати значний вплив на довкілля, з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів врегульовані Законом України "Про оцінку впливу на довкілля" від 23.05.2017 № 2059-VIII (далі – Закон № 2059-VIII).
Згідно ч. 1. ст. 3 вказаного Закону здійснення оцінки впливу на довкілля (далі - ОВД) є обов`язковим у процесі прийняття рішень про провадження планованої діяльності, визначеної частинами другою і третьою цієї статті. Така планована діяльність підлягає оцінці впливу на довкілля до прийняття рішення про провадження планованої діяльності.
Зокрема, пунктами 12 та 15 частини другої статті 3 Закону № 2059-VIII передбачено, що перша категорія видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля і підлягають оцінці впливу на довкілля, включає видобування нафти та природного газу на континентальному шельфі та кар`єри та видобування корисних копалин відкритим способом, їх перероблення чи збагачення на місці на площі понад 25 гектарів або видобування торфу на площі понад 150 гектарів.
Абзацом другим пункту 3 частини третьої статті 3 Закону № 2059-VIII друга категорія видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля та підлягають оцінці впливу на довкілля, включає видобування корисних копалин, крім корисних копалин місцевого значення, які видобуваються землевласниками чи землекористувачами в межах наданих їм земельних ділянок з відповідним цільовим використанням.
Відносин, що виникають у зв`язку з геологічним вивченням нафтогазоносності надр, розробкою родовищ нафти і газу регулюються спеціальним Законом України "Про нафту і газ" від 12.07.2001 № 2665-III.
Відповідно до статті 11 вказаного Закону користування нафтогазоносними надрами, пошук і розвідка родовищ нафти і газу, їх експлуатація, спорудження та експлуатація підземних сховищ для зберігання нафти і газу здійснюються лише за наявності спеціальних дозволів на користування нафтогазоносними надрами, що надаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, на умовах, визначених чинним законодавством.
Спеціальний дозвіл на користування нафтогазоносними надрами має містити зокрема: відомості про отримувача спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами, вид робіт, на проведення яких він видається; визначення меж ділянки нафтогазоносних надр, що надаються в користування; строк дії спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами; перелік обов`язкових додатків, у тому числі угоду про умови користування нафтогазоносними надрами.
Згідно частини першої статті 12 Закону України "Про нафту і газ", надання спеціальних дозволів на користування нафтогазоносними надрами здійснюється з додержанням переліку принципів, зокрема врахування результатів оцінки впливу на довкілля у разі видобування нафти і газу (промислової розробки родовищ).
Частиною третьою статті 14 Закону України "Про нафту і газ" встановлено, що надання спеціальних дозволів на видобування нафти і газу (промислову розробку родовищ) здійснюється з урахуванням результатів оцінки впливу на довкілля.
Таким чином, виходячи з вимог вказаних статей передбачено що оцінка впливу на довкілля обов`язкова при отриманні спеціального дозволу на видобування корисних копалин (промислову розробку).
Разом з тим, судом встановлено, що ТОВ "Стрийнафтогаз" надано спеціальний дозвіл №4956 від 26.12.2018 саме з метою: на геологічне вивчення надр, в тому числі дослідно-промислову розробку природного газу і конденсату, затвердження запасів ДКЗ України, а не для видобування корисних копалин (промислову розробку).
Слід зазначити, що ст. 35 Закону України "Про нафту і газ" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) регламентувала дослідно-промислову розробку родовищ нафти і газу.
Згідно вказаної статті, введення родовища або окремого покладу в дослідно-промислову розробку здійснюється користувачем нафтогазоносними надрами на підставі проекту дослідно-промислової розробки родовища (покладу) та проекту його облаштування, інвестиційного проекту (програми).
Дослідно-промислова розробка родовища або окремого покладу здійснюється після подання затвердженого користувачем нафтогазоносними надрами протоколу затвердження проекту дослідно-промислової розробки родовища (покладу) до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.
З наведеного слідує, що введення родовища нафти і газу або його окремого покладу в дослідно-промислову розробку здійснюється користувачем на підставі проєкту дослідно-промислової розробки, затвердженого в установленому порядку.
За приписами ст. 36 вказаного Закону, промислова розробка родовища здійснюється після подання затвердженого користувачем нафтогазоносними надрами протоколу затвердження проекту промислової розробки родовища (покладу) до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.
Згідно підпункту 1.4 Положення про порядок організації та виконання дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 03.03.2003 № 34/м, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.05.2003 за № 377/7698, ДПР (дослідно-промислова розробка) є складовою частиною робіт з геологічного вивчення.
Також, підпунктом 1.7 вказаного Положення встановлено, що дослідно-промислова розробка (далі - ДПР) вуглеводневої сировини здійснюється з метою уточнення наявних та отримання додаткових даних, необхідних для побудови геологічної моделі родовища, оцінки та підрахунку запасів вуглеводнів та супутніх цінних компонентів, визначення фільтраційно-ємнісних характеристик продуктивних пластів, складу та фізико-хімічних властивостей флюїдів, пластового тиску і динаміки його зміни.
Відповідно до Розділу ІІ Правил розробки нафтових і газових родовищ, затверджених наказом Міністерства екології та природних ресурсів України 15.03.2017 № 118, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02 червня 2017 р. за № 692/30560, промислова розробка родовища - комплекс заходів і технологічних процесів, спрямованих на вилучення нафти, газу, конденсату та інших компонентів з надр для використання їх в промисловості за оптимальних економічних показників, і управління цими процесами.
Системний аналіз вказаних норм у поєднанні зі ст. 3 Закону України "Про оцінку впливу на довкілля" дає підстави для висновку, що спеціальний дозвіл є лише правовстановлюючим документом, що визначає суб`єкта користування ділянкою, а висновок з ОВД, у свою чергу, є необхідною умовою для затвердження проєкту ДПР.
Без затвердженого проєкту ДПР (який неможливий без ОВД) надрокористувач не має законних підстав для фактичного початку робіт із буріння чи вилучення вуглеводнів.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що спеціальний дозвіл на користування надрами на геологічне вивчення, в тому числі дослідно-промислову розробку родовищ лише фіксує право суб`єкта на ділянку надр та визначає межу його майбутньої діяльності. Оскільки конкретні параметри такої діяльності (кількість свердловин, технологія інтенсифікації тощо) деталізуються виключно у проєкті ДПР, проведення процедури оцінки впливу на довкілля (ОВД) до моменту видачі дозволу та до розробки такого проєкту є технічно неможливим, що суперечило б принципу правової визначеності.
З огляду на викладене, суд зазначає, що видобування нафти і газу (промислова розробка родовищ) та геологічне вивчення, в тому числі дослідно-промислова розробка родовищ корисних копалин є різними видами користування надрами, відповідно умови отримання та придбання спецдозволів є різними, а тому твердження позивача щодо необхідності отримання ТОВ "Стрийнафтогаз" результатів оцінки впливу на довкілля для отримання спеціального дозволу на геологічне вивчення, в тому числі дослідно-промислова розробка родовищ корисних копалин, до отримання спеціального дозволу на геологічне вивчення, в тому числі дослідно-промислову розробку родовищ, є помилковими.
Слід зазначити, що Порядок №615 (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) не містив вимоги щодо врахування результатів оцінки впливу на довкілля для надання спеціального дозволу на геологічне вивчення, в тому числі дослідно-промислову розробку родовищ корисних копалин.
Суд також враховує те, що пункт 22 Порядку №615 прямо передбачав можливість зупинення дії дозволу, у разі неотримання висновку з оцінки впливу на довкілля у випадках отримання дозволу на геологічне вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислову розробку родовищ, з подальшим видобуванням нафти, газу (промислова розробка родовищ).
Вказане підтверджує те, що контроль за ОВД здійснюється державою вже після видачі спеціального дозволу.
Оцінивши наведене в сукупності, суд дійшов висновку, що твердження позивача про порушення порядку видачі спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами (геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислова розробка) через відсутність висновку з оцінки впливу на довкілля (ОВД) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та є безпідставними. Оскільки на момент видачі дозволу обов`язок щодо проходження процедури ОВД був віднесений законом до стадії проєктування конкретних видів робіт, а не до стадії набуття права на користування надрами, суд не вбачає порушень у діях відповідача. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним спеціального дозволу на користування надрами від 26.12.2018 № 4956, виданого ТОВ "Стрийнафтогаз", слід відмовити.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що 21.09.2020 ТОВ "Стрийнафтогаз" отримало Висновок з оцінки впливу на довкілля планової діяльності "Спорудження та підключення пошукової свердловини №1 та розвідувальних свердловин №2,3,4,5 Чернецької площі у Стрийському районі Львівської області" №03.02-20202125285/2. 
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для зобов`язання відповідача анулювати виданий ТОВ "Стрийнафтогаз" спеціальний дозвіл на користування надрами № 4956 від 26.12.2018. Доводи, на які посилався позивач під час звернення до суду з цим позовом, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають
Поряд з викладеним суд зазначає, що статтями 8, 55 Конституції України гарантовано право на звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини та громадянина безпосередньо на підставі Конституції України. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.
Конституційне право на судовий захист належить до невідчужуваних та непорушних. Частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви про розгляд навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене.
Здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законі інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
У рішенні Конституційного Суду України в від 29.06.2010 року №17-рп/2010 вказано, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
З огляду на викладене, слід дійти висновку, що суб`єкт, який звертається до суду за захистом, має обґрунтувати порушення своїх прав, і таке порушення має бути, по-перше, реальним, а по-друге, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Суд зауважує, що позивачем не наведено обґрунтованих мотивів щодо того, яким чином оскаржуване рішення відповідача порушує його права, тобто породжує, змінює або припиняє його права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.
З огляду на наведене, з урахуванням того, що оскаржуваний спеціальний дозвіл є актом індивідуальної дії і стосується лише прав та обов`язків третьої особи, встановлює конкретні приписи, направлені до останньої та розрахований на одноразове застосування, є результатом правовідносин у сфері користування надрами, який складено відповідно до положень національного законодавства України виключно між ТОВ "Стрийнафтогаз" та відповідачем, судом встановлено, що право позивача не порушено в розумінні КАС України, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Суд критично оцінює доводи позивача про те, що геологічне вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислової розробки родовищ, з подальшим видобуванням газу на Черницькій площі здійснюється ТОВ "Стрийнафтогаз" безпосередньо в межах робочих свердловин підземних сховищ газу, у зв`язку із чим існують ризики щодо можливості прямого видобування природного газу із підземних сховищ газу позивача, оскільки підземні сховища газу АТ "Укртрансгаз" знаходяться на значно більшій глибині, ніж дозволена межа діяльності ТОВ "Стрийнафтогаз".
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29).
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, то підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд- 

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Державної служби геології та надр України, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Стрийнафтогаз" про визнання недійсним дозволу та зобов`язання вчинити дії, - відмовити. 

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Повне найменування учасників процесу:
Позивач - Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (вул. Кловський узвіз, 9/1, м. Київ 9/1, 01021, код ЄДРПОУ 30019801);
Відповідач - Державна служба геології та надр України (вул. Антона Цедіка, 16, м. Київ, 03057, код ЄДРПОУ 37536031);
Третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Стрийнафтогаз" (вул. Івана Франка, 1, с. Миртюки, Стрийський район, Львівська область, 82463, код ЄДРПОУ 39454684).

Суддя В.О. Григораш