ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
36000, м. Полтава, вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, тел. (0532) 610-421, факс (05322) 2-18-60, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2026 Справа № 917/97/26 

Суддя Киричук О.А. при секретарі судового засідання Тертичній О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу
за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 32-А, ЄДРПОУ – 30859524)
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веприк Агро» (37362, Полтавська обл., Гадяцький р-н, село Веприк (з), ЄДРПОУ - 44130235)
про стягнення 322 832,94 грн, 
без виклику представників сторін,
ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веприк Агро», у якому просить стягнути 322 832,94 грн. страхового відшкодування.
Ухвалою від 05.02.26 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 917/97/26, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
16.02.2026 відповідач надав суду відзив, за мотивами якого просить у позові відмовити повністю.
Також, 16.02.2025 року від відповідача до суду надійшло клопотання, у якому відповідач просив суд призначити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою від 17.02.26 суд постановив у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Веприк Агро» про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовити.
20.02.26 від позивача надійшла відповідь на відзив.
23.02.26 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.
03.03.26 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.
Інші заяви чи клопотання від учасників справи до суду не надходили.
Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази, дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір по суті й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 917/97/26.
Судом враховано, що за ч.13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Для забезпечення процесуальних прав сторін, прийняття рішення судом відкладалося.
Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне. 
30.05.2018 року між ПАТ «СК «УСГ» та ТОВ «Перша лізингова компанія» був укладений Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку № 28-0199-23-00260 (далі - Договір страхування), предметом якого відповідно до пункту 1.1 є страхування майнових інтересів Страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язаних з: володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим ТЗ та ДО - страхування наземного транспортного засобу (надалі - КАСКО); відшкодуванням Страхувальником шкоди, заподіяної майну третіх осіб застрахованим ТЗ - добровільне страхування цивільно- правової відповідальності водія (надалі - ДЦВ); життям, здоров`ям та/або працездатністю застрахованих осіб – добровільне страхування від нещасного випадку з водієм та пасажирами (надалі - ДНВ).
Згідно визначення термів Договору страхування, Бордеро застрахованих ТЗ за відповідний період – документ, який підтверджує прийняття кожного окремого ТЗ на страхування та в якому зазначаються всі необхідні дані, що ідентифікують предмет цього Договору по окремому ТЗ, зокрема: марка, модель ТЗ, номер кузова, рік випуску, страхова сума по Страхуванню КАСКО, страхова сума (ліміт відповідальності) по Страхуванню ДЦВ, страхова сума та система по Страхуванню НВ та строк дії Договору відносно застрахованого ТЗ, тощо.
Укладений Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку № 28-0199-18-00260 від 30.05.2018 року за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".
Відповідно до пункту 2.1.2 Договору страхування страховим випадком по КАСКО є втрата, знищення або пошкодження застрахованого ТЗ внаслідок «ДТП» (дорожньо-транспортна пригода) - подія, що сталася під час руху застрахованого та/або іншого ТЗ, внаслідок якої завдані пошкодження застрахованому ТЗ, в тому числі під час перевезення застрахованого ТЗ іншим ТЗ, буксирування застрахованого ТЗ або застрахованим ТЗ.
За умовами пункту 13.1 Договору страхування розмір страхового відшкодування визначається виходячи з прямого розміру збитків, завданих Страхувальнику в результаті страхового випадку, на підставі даних огляду пошкодженого ТЗ та/або ДО, документів згідно з умовами цього Договору. Розмір страхового відшкодування в будь-якому випадку не може перевищувати розмір страхової суми за відповідним видом страхування та відповідних лімітів, якщо такі встановлені за кожним окремим застрахованим ТЗ.
За умовами пункту 12.1 Договору страхування в разі настання страхового випадку Страхувальник зобов`язаний подати письмову заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (страхової виплати).
Згідно з пунктом 16.3 Договору страхування Страховик протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання від Страхувальника/Посередника всіх необхідних документів, передбачених цим Договором, приймає рішення (складає Страховий акт) про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування. Якщо Страховик прийняв рішення про виплату страхового відшкодування щодо кожного окремого ТЗ, Страховик повинен здійснити виплату страхового відшкодування (страхової виплати) протягом 10 (десяти) робочих днів з дати прийняття такого рішення.
Відповідно до пункту 1 Бордео № 377-2023 застрахованих ТЗ в період з 09.06.2023 по 15.06.2023 застрахованим транспортним засобом є «Volkgswagen Tiguan» державний реєстраційний № НОМЕР_1 (далі - застрахований транспортний засіб).
21.05.2024 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Volkgswagen Tiguan» державний реєстраційний № НОМЕР_1 та транспортного засобу трактор «Challenger» державний реєстраційний № НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 .
Відповідно до схеми місця ДТП, протоколу про адміністративне правопорушення, витягу довідки поліції, постанови Гадяцького районного суду Полтавської області від 21.06.2024 року по справі № 526/1987/24 вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 правил дорожнього руху.
Зокрема, у постанові Гадяцького районного суду Полтавської області від 21.06.2024 року по справі № 526/1987/24 встановив, що 21 травня 2024 року о 17 год 25 хв на полі ТОВ «Веприк-Агро» в с. Веприк ОСОБА_1 керуючи гусеничним трактором, д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом скоїв зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN TIGUAN, НОМЕР_1 , чим порушив п. 10.9 ПДР України. ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину визнав в повному обсязі. Вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 21.05.2024 року, схемою місця ДТП від 21.05.2024 року, поясненнями учасників, довідкою про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протягом року та іншими матеріалами справи.
За вказаного, суд по справі № 526/1987/24 постановив ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України та піддати стягненню у вигляді штрафу на користь держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру судових рішень вказана постанова набрала законної сили 02.07.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/119949539).
Вказані обставини також встановлені у відповіді від Національної поліції України.
Відповідно до схеми місця ДТП, протоколу про адміністративне правопорушення, витягу довідки поліції, постанови Гадяцького районного суду Полтавської області від 21.06.2024 року по справі № 526/1987/24 ДТП Сталося на полі ТОВ «Веприк Агро», ОСОБА_1 є водієм юридичної особи - ТОВ «Веприк Агро».
Відомості про те, що ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах з підприємством відповідача чи не виконував на момент настання вказаної ДТП свої трудові відносини у матеріалах справи відсутні.
22.05.2024 року страхувальник звернувся до ПАТ «СК «УСГ» з повідомленням про страхову подію з наданням необхідних документів.
В Акті огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 31.05.2024 описані характер та види пошкоджень транспортного засобу VOLKSWAGEN TIGUAN, НОМЕР_1 , назви деталей, що потребують заміни, ремонту та окраски, вказано опис пошкоджень.
Згідно рахунку-акту виконаних робіт № 2 059 від 30.07.2024 року вартість відновлювального ремонту автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN, НОМЕР_1 становить 322 832,94 грн. (без ПДВ).
09.08.2024 року ПАТ «СК «УСГ» на підставі акту виконаних робіт № 2 059 від 30.07.2024 року позивачем було складено страховий акт № ALD-9982 та розрахунок суми страхового відшкодування.
На підставі вищевказаних документів, ПАТ «СК «УСГ» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 322 832,94 грн. що підтверджується платіжним дорученням № 77073 від 09.08.2024 року.
Позивач у позові зазначає, що у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування, виплаченого потерпілій особі, перейшло право зворотної вимоги до особи, винної у скоєнні ДТП, а у даному випадку до відповідача, оскільки як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 679460 від 21.05.2024 року, пояснень ОСОБА_1 , постанови Гадяцького районного суду Полтавської області у справі № 526/1987/24 від 21.06.2024 року встановлено, що водій транспортного засобу - трактор «Challenger» державний реєстраційний № НОМЕР_2 на момент настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди працював трактористом у відповідача – ТОВ «Веприк Агро».
Позивач 12.08.2024 року звернувся до відповідача з претензією за вихідним № 52028, в якій пропонував в відшкодувати, завдану його працівником шкоду, в добровільному (в досудовому порядку). відповіді на претензію матеріали справи не містять, як не містять доказів сплати відповідачем 322 832,94 грн. страхового відшкодування.
У зв`язку з тим, що відповідач не здійснив виплату позивачу суми страхового відшкодування, останній звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь страхового відшкодування.
При розгляді спору по суті судом враховані наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до пункту 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Згідно зі ст. 1191 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ч. 2 ст. 108 Закону України «Про страхування» якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
Перехід права вимоги до страховика в порядку ст. 993 Цивільного кодексу України є суброгацією.
Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування, виплаченого потерпілій особі, перейшло право вимоги до особи, винної у скоєнні ДТП.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Так, як зазначено вище з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 679460 від 21.05.2024 року, пояснень ОСОБА_1 , постанови Гадяцького районного суду Полтавської області у справі № 526/1987/24 від 21.06.2024 року вбачається, що водій транспортного засобу - трактор «Challenger» державний реєстраційний № НОМЕР_2 на момент настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди працював трактористом у відповідача – ТОВ «Веприк Агро».
Відповідно до вищезазначеної норми статті 1172 ЦК України відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.
Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.
Правовий зв`язок між юридичною або фізичною особою та працівником виникає з трудових відносин незалежно від їх характеру - постійні, тимчасові, сезонні відносини або відносини, що склалися між зазначеними особами при виконанні працівником іншої роботи за трудовим договором (контрактом).
Аналіз норм статей 1187 та 1172 Цивільного кодексу України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.
Таким чином, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Дана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц, та Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 04.07.2023 у справі №686/20281/21.
Відомості про те, що ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах з підприємством відповідача чи не виконував на момент настання вказаної ДТП свої трудові відносини у матеріалах справи відсутні.
Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до відповідача за шкоду, заподіяну діями водія ОСОБА_1 в розмірі 322 832,94 грн.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не виконав своїх зобов`язань зі сплати страхового відшкодування позивачу, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Що стосується твердження відповідача, що останній не знав про факт дорожньо-транспортної пригоди до отримання позовної заяви, ні претензії, ні адвокатського запиту не отримував, оскільки на вказаних повідомленнях стоїть не підпис керівника, то суд зазначає, що вказані доводи Відповідача не спростовують позовних вимог. 
Що стосується того твердження відповідача, що з матеріалів справи відповідачу не зрозуміло де сталася вказана ДТП, то суд зауважує на те, що в матеріалах справи наявні докази, що підтверджують факт та обставини настання вказаної пригоди: схема місця ДТП, протокол про адміністративне правопорушення, витяг довідки поліції, постанова Гадяцького районного суду Полтавської області від 21.06.2024 року по справі № 526/1987/24, відповідно до яких зазначено, а постановою суду встановлено, що 21.05.2024 року о 17 год. 25 хв. на полі ТОВ «Веприк-Агро» в с. Веприк ОСОБА_1 (який працює в ТОВ “Веприк-Агро” трактористом), керуючи гусеничним трактором, д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом здійснив зіткнення з автомобілем Фольксваген Тігуан, НОМЕР_1 . Більше того, свою вину в судовому засіданні водій ОСОБА_1 визнав в повному обсязі. Тобто, підтвердив факти, про які зазначено у вказаних вище документах. Тому вказані твердження відповідача є необгрунтованими.
Що стосується того твердження відповідача, що при огляді трактору були відсутні пошкодження, то погоджується з правомірністю твердження позивача, що відповідач, зважаючи на викладене у відзиві, оглядав трактор в 2026 році, ДТП сталося в 2024 році. Вказане не виключає імовірність того, що вказаний транспортний засіб міг бути відремонтований за цей проміжок часу. 
Що стосується того твердження відповідача, що не відомо чи виконував на час ДТП його працівник трудові відносини, то суд зауважує на те, що відповідач у відзиві не вказує прямо на незаконне заволодіння водієм ОСОБА_1 транспортним засобом, за участі якого сталася ДТП. Зважаючи на вказане, дане твердження відповідача суд розцінює як таке, що спрямоване на перекладення обов`язку доказування на іншу сторону.
Враховуючи все вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.
Вирішуючи питання про розподіл витрат на правову допомогу суд виходив із наступного.
Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване статтею 1312 Конституції України, статтею 16 Господарського процесуального кодексу України, відповідними положеннями Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Як свідчить судова практика Верховного Суду, вирішуючи питання про види витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, суд керується, зокрема, положеннями частини другої статті 126 ГПК України і статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
При цьому, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).
Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, як зазначено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19, за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Відповідно до частини третьої статті 26 зазначеного Закону повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.
Частиною четвертою статті 60 ГПК України встановлено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
В позовній заяві позивач заявив про стягнення з відповідача 7 050,00 грн витрат на професійну правничу допомогу на підставі договору про надання правничої допомоги № 2-12/2025-ВР від 23.12.2025, відповідно до якого Адвокатське бюро «Гедз» зобов`язується надати клієнту (позивачу) правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, зокрема, захисті інтересів Клієнта перед третіми особами.
Згідно з наданого позивачем Акту виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги № 2-12/2025-ВР від 23.12.2025 Адвокатським бюро «Гедз» були надані позивачу послуги з надання правової (правничої) допомоги (зокрема, проведено консультацію, вчинено підготовчі дії, підготовлено позовну заяву до суду) в розмірі 7050,00 грн.
Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованим клопотання позивача про розподіл судових витрат на правничу допомогу в розмірі 7 050,00 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору в сумі 3873,99 грн та витрати позивача на правничу допомогу адвоката на суму 7 050,00 грн покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 252, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд
вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Веприк Агро» (37362, Полтавська обл., Гадяцький р-н, село Веприк (з), ЄДРПОУ - 44130235) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 32-А, ЄДРПОУ – 30859524) 322 832,94 грн. страхового відшкодування; 3873,99 грн витрат по сплаті судового збору; 7 050,00 грн витрат на правову допомогу.
3. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.
4. Рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Киричук О.А.