Справа 361/6305/25
2/729/124/26

З АОЧ Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И  

"16" березня 2026 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області у складі:
судді Демченко Л.М.,
при секретарі Роєнко А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бобровиці в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-
В С Т А Н О В И В:
Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів.
В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . У шлюбі народились дві доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, виховання та розвиток дітей, що призвело до постійних сварок і розлучення. Відповідач не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей. У зв`язку з повномасштабною збройною агресією рф на території України, позивачка була вимушена виїхати з дітьми за кордон для забезпечення їхньої безпеки. Діти проживають разом з матір`ю у м. Мальдегем (Бельгія). ОСОБА_4 навчається у 3 класі загальної середньої школи, а ОСОБА_3 – у другому навчальному році середньої технічної освіти за напрямом «Комерційна організація». З огляду на те, що обидві доньки перебувають на утриманні матері та потребують належного матеріального забезпечення, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на неповнолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів, до досягнення повноліття та на повнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення 23 років, за умови продовження нею навчання.
У судове засідання позивач не з`явилася та надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення судом.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та шляхом направлення судових повісток за місцем його реєстрації, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, які повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
За таких підстав відповідач вважається належно повідомленим про дату, час і місце судового засідання.
Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх часткового задоволення.
Як зазначають ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки.
Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Згідно з копією рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.01.2025 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 18.03.2005 року, було розірвано (а.с. 14–15).
Відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.7-8).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно з довідкою про склад сім`ї ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в м. Мальдегем (Бельгія), до складу зареєстрованих осіб входять доньки (а.с.31).
Згідно довідки з навчального закладу Інституту Вірго Сапієнтіае – 0375856, Марктстраат 15, 9990 ОСОБА_5 зарахована в якості учениці на постійній основі для відвідування занять на другий навчальний рік третього класу середньої технічної освіти за напрямом підготовки «Комерційна організація» (043502) на 2024-25 навчальний рік, який розпочинається 1 вересня 2024 р. та завершується 30 червня 2025 р. (а.с.35).
Згідно довідки з навчального закладу Інституту Вірго Сапієнтіае – 0375856, Марктстраат 15, 9990 ОСОБА_6 зарахована в якості учениці на постійній основі для відвідування занять на перший навчальний рік третього класу середньої освіти за напрямом підготовки «Наука-математика» (043142) на 2024-25 навчальний рік, який розпочинається 1 вересня 2024 р. та завершується 30 червня 2025 р. (а.с.39).
У зв`язку з виїздом на початку війни в Україні, дружини (матері) з дітьми за кордон у березні 2022 року, сторони не поновили подружні відносини, не є сім`єю, не ведуть спільного господарства та не мають єдиного сімейного бюджету. Фактичне проживання позивача та дітей за кордоном не позбавляє позивача права на стягнення аліментів з батька, який проживає окремо. Оскільки сторони на березень 2022 року самі визначили місце проживання дітей, а саме з матір`ю, і враховуючи, що діти фактично постійно проживають з позивачем, остання має право подати позов про стягнення аліментів.
При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти — це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. В § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідч відмовляється добровільно надавати допомогу на утримання дітей.
У разі продовження повнолітніми дітьми навчання та потреби у матеріальній допомозі, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що можуть надавати таку допомогу. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дітей на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочок і синів, що продовжують навчання, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють окремого від аліментних зобов`язань обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження навчання; потреба у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
За ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім`ї; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, якщо сума перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи і не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50?% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків чи законних представників, разом з ким проживає дитина.
Згідно ст. 183 СК України, частка доходу, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому зазначеною нормою також передбачено право того з батьків, з ким проживає дитина, звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у визначеній частці доходу платника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.
Отже, встановлене обмеження щодо максимального розміру аліментів стосується лише наказного провадження і не застосовується при вирішенні спору у порядку позовного провадження.
Відповідно до ст. 190 СК України, аліменти на дитину можуть бути присуджені за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні розміру аліментів суд враховує всі обставини справи, вимоги розумності, виваженості, співмірності і справедливості, майновий стан сторін, розмір їх доходів та стан здоров`я дитини.
Суд встановив, що відповідач є батьком як неповнолітньої дитини, так і повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у зв`язку з чим обов`язок щодо їх утримання виникає на підставі різних норм СК України та є самостійним.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення аліментів на дітей. Водночас вимога позивачки щодо обмеження розміру аліментів не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку не підлягає застосуванню, оскільки встановлене обмеження стосується лише наказного провадження і не застосовується при вирішенні спору у порядку позовного провадження, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів – у межах суми платежу за один місяць.
За правилами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого звільнена позивачка, у розмірі, передбаченому ст. 4 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265, 279, 280-281, 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України, ст. ст. 180-183, 191 СК України, суд,-
В И Р I Ш И В:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.06.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04.06.2025 року до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, за умови продовження навчання.
В іншій частині позову відмовити.
Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп. судового збору.
Найменування сторін: позивач ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ); відповідач ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач та третя особа мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.М.Демченко