ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
30.03.2026	Справа № 910/3027/24 (910/1241/25)	

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "-Сервіс Тех-" (01013, м. Київ, вул. Деревообробна, 5)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (03035, м. Київ, вул. Дениса Монастирського, буд. 3, корп. 8Б, оф. 103)
за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Гансо-Компані", Товариства з обмеженою відповідальністю "Рентпроперті", Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестпроперті"
про стягнення 36 125 568,00 грн.

В межах справи № 910/3027/24
За заявою  ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (код ЄДРПОУ 41264766)
про банкрутство 

Суддя Чеберяк П.П.

Представники сторін: 
Від позивача Слуцька Н.С. – представник 
Від відповідача Макєєв Є.Ю. – представник 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/3027/24 за заявою ОСОБА_1 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.04.2024.
03.02.2025 до Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "-Сервіс Тех-" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" про стягнення 36 125 568,00 грн.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.02.2025 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "-Сервіс Тех-" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" про стягнення 36 125 568,00 грн. до розгляду в межах справи №910/3027/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" та відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.04.2025.
03.03.2025 до Господарського суду м. Києва надійшов відзив відповідача на позовну заяву.
03.03.2025 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання відповідача про витребування доказів.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.04.2025 задоволено клопотання відповідача про витребування доказів та відкладено розгляд справи на16.06.2025.
04.06.2025 до Господарського суду м. Києва надійшли пояснення позивача.
04.06.2025 до Господарського суду м. Києва надійшли пояснення третьої особи 1.
04.06.2025 до Господарського суду м. Києва надійшли пояснення третьої особи 2.
05.06.2025 до Господарського суду м. Києва надійшли додаткові пояснення позивача.
У судовому засіданні 16.06.2025 було оголошено перерву до 03.09.2025.
У судовому засіданні 03.09.2025 представник відповідача заявив клопотання про відкладення розгляду справи.
Протокольною ухвалою в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовлено.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "-Сервіс Тех-" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Гансо-Компані", Товариства з обмеженою відповідальністю "Рентпроперті", Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестпроперті" про стягнення 36 125 568,00 грн. в межах справи №910/3027/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" до судового розгляду по суті на 22.09.2025.
У судових засіданнях 22.09.2025, 01.12.2025, 09.02.2026, 04.03.2026, 09.03.2026 та 23.03.2026 оголошувались перерви. 
У судовому засіданні 30.03.2026 представник позивача надав пояснення по суті позову.
Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечив. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

11.06.2020 між ТОВ "Гансо Компані" (орендодавець) та ТОВ "-Сервіс Тех-" (орендар) було укладено договір оренди майнового комплексу № ІП-28, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я. за реєстровим №1719, (надалі - "Договір оренди №ІП-28"), в рамках виконання якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування майновий комплекс, загальною площею 28 223,1 кв.м., розташований за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, 6 (далі - Майновий комплекс), що належав орендодавцю на праві власності на підставі Акту приймання-передачі, посвідченого 16.05.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Домашенко М.М. за реєстровим № 514, (номер запису про право власності 26197796), про що 11.06.2020 між сторонами було складено акт приймання-передачі об`єкта оренди до Договору оренди №ІП-28. Строк дії договору - 25 років, а саме до 11 червня 2045 року. В той же день Майновий комплекс було передано в суборенду ТОВ “Рентінвест 3000”, ТОВ “Рентпроперті”, ТОВ “Інвестпроперті” строком до 10 червня 2022 року. 
Однак, 05 жовтня 2020 року ТОВ “ФК “Інвестохіллс Веста” вчинено дії, спрямовані на реєстрацію за собою права власності на Майновий комплекс з подальшою передачею його в оренду ТОВ “СТАР РЕАЛТІ”, що унеможливило реалізацію Позивачем набутих згідно з Договором прав орендаря щодо передачі приміщень Майнового комплексу в суборенду.
Позивач стверджує, що починаючи з 11.11.2020 він був позбавлений можливості використовувати майно та отримувати дохід від суборенди. Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.10.2021 у справі № 910/3317/21 з відповідача на користь позивача вже було стягнуто упущену вигоду за перші три місяці протиправного утримання майна (11.11.2020 - 11.02.2021) у розмірі 6 773 554,00 грн. У даній справі позивач заявляє вимогу про стягнення упущеної вигоди за наступний період - з 11.02.2021 по 10.06.2022 (16 місяців) у розмірі 36 125 568,00 грн., посилаючись на преюдиційне значення рішення у справі № 910/3317/21.
У відзиві на позов відповідач щодо задоволення позову заперечив з посиланням на те, що між сторонами відсутні договірні правовідносини, а також нікчемність договору оренди № ІП-28, який укладено без згоди іпотекодержателя, а також з огляду на недоведеність реальних збитків. 
За змістом ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).
Згідно із ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою та необхідною умовою для звернення особи до суду із відповідним позовом є наявність порушеного права та охоронюваного законом інтересу особи - позивача у справі і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. 
Розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.
Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом. 
Водночас, питання належності та ефективності обраного позивачем способу захисту порушеного права або законного інтересу підлягає вирішенню судами після повного встановлення усіх фактичних обставин справи, а також після з`ясування того, чи існує у позивача право або законний інтерес та чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем.
Близька за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17.06.2020 у справі № 922/2529/19. 
Задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачами з урахуванням належно обраного способу судового захисту. 
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №910/7164/19.
Як слідує з матеріалів справи, майновий комплекс загальною площею 28 223,1 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, 6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1552597580000), є предметом іпотеки за іпотечним договором № 949 від 25.12.2007 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М., укладеним між ПАТ "Український професійний банк" (іпотекодержатель) та ПАТ "Електромеханічний завод" (іпотекодавець). Договір був посвідчений нотаріально та зареєстрований у встановленому законом порядку. Іпотека забезпечувала виконання зобов`язань за кредитними договорами № 888 від 03.12.2007 та № 967 від 25.12.2007.
15.11.2017 Господарським судом міста Києва по справі №910/14751/17 за позовом ПАТ «УПБ» до ПАТ «Апекс-банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ ПІІ «ІТ ІНВЕСТ», ПАТ «ЕМЗ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ «Київська будівельна компанія «Альянс», ТОВ «Промбудсервіс- 2012» прийнято рішення про часткове задоволення позову та застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину - договору застави майнових прав від 30.04.2015 №30042015/97/2, шляхом визнання наявності у ПАТ «УПБ» права майнової вимоги до ТОВ «ІТ Інвест» за договором про надання кредиту від 03.12.2007 №888, з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змій та угодами до нього, за Договором поруки від 25.12.2007 №888-1 з додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього та Іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим №949, з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього. Зобов`язано ПАТ «Апекс- банк» повернути ПАТ «УПБ» документи, отримані згідно Акту приймання-передачі від 26.05.2015.
Дане рішення, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2018 та здійснено заміну відповідача у справі ПАТ «Апекс-Банк» на Приватне акціонерне товариство «Фінансова компанія «Апекс». Постановою Вищого господарського суду України від 27.06.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі № 910/14751/17 залишено без змін.
Задовольняючи частково позов, Господарський суд міста Києва зазначив, що у зв`язку з наявністю між сторонами укладеного договору, а саме нікчемного договору застави, який визнано судом недійсним, вимога позивача про застосування наслідків недійсності правочину в частині визнання наявності права майнової вимоги до ТОВ ПІІ «ІТ Інвест» за договором про надання кредиту від 03.12.2007 №888, з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього, за договором поруки від 25.12.2007 №888-1 з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього та іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим номером 949, з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
16-17.05.2018 майно передано як вклад до статутного капіталу ТОВ "Гансо Компані".
За результатами електронних торгів активів ПАТ "Укрпромбанк" (протокол торгів UA-EA-2020-03-19-000019-b) переможцем визнано ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста". 27.04.2020 між ПАТ "Укрпромбанк" та ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" укладено договір відступлення прав вимоги № 81 та договір купівлі-продажу майнових прав № 81/1, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. 
11.06.2020 між ТОВ "Гансо Компані" (орендодавець) та ТОВ "-Сервіс Тех-" (орендар) укладено договір оренди майнового комплексу № ІП-28, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я. (реєстровий № 1719), строком до 11.06.2045. Того ж дня ТОВ "-Сервіс Тех-" уклало договори суборенди з ТОВ "Рентінвест 3000", ТОВ "Рентпроперті" та ТОВ "Інвестпроперті". 
05.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. на підставі договору № 81/1 зареєстровано іпотеку, обтяження та право власності на майновий комплекс за ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста". 
Крім того, 04.11.2020 Господарським судом міста Києва по справі № 910/14751/17 прийнято ухвалу якою задоволено заяву ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» про заміну сторони (стягувача) її правонаступником у справі № 910/14751/17.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі №910/14751/17 скасовано та прийнято нове рішення, яким заяву ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» про заміну сторони (стягувача) її правонаступником у справі №910/14751/17 задоволено.
Згідно з умовами вказаних договорів, до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» перейшли майнові права та право вимоги за договором про надання кредиту № 888 від 03.12.2007 та іпотечним договором від 25.12.2007 (реєстровий № 949), у зв`язку з чим ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» набуло статусу іпотекодержателя щодо спірного нерухомого майна.
В свою чергу, рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі № 910/9669/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 та постановою Верховного Суду від 21.09.2022, задоволено позов ТОВ "Гансо Компані" та, зокрема, витребувано майновий комплекс із незаконного володіння ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста". 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (упущена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною (ст. 225 ГК України).
Підставою для відшкодування збитків відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України та ст. 224 ГК України є порушення зобов`язання.
Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.
Водночас саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №910/6657/16, від 07.02.2018 у справі №917/1651/16, а також у постановах Верховного Суду України від 09.11.2016 у справі №3-1071гс16, від 28.01.2015 у справі №3-210гс14.
Тобто, твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню саме позивачем.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ГПК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, є преюдиційними для інших справ за участю тих самих осіб. Згідно з частиною п`ятою цієї ж статті, такі обставини можуть бути спростовані особою, яка не брала участі у справі, однак за умови надання належних і допустимих доказів.
Позивач посилається на преюдиційне значення рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2021 у справі № 910/3317/21 щодо встановлення факту протиправності дій відповідача, наявності причинного зв`язку та методики розрахунку збитків.
Суд зазначає, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 преюдиціальне значення мають лише фактичні обставини, встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили. Натомість правова оцінка цих обставин, висновки суду про застосування норм права не є преюдиційними вони підлягають самостійному дослідженню судом у кожній конкретній справі. Господарський суд не може бути пов`язаний правовими висновками іншого суду щодо тієї самої ситуації.
Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №320/4938/17).
Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 910/2164/18, від 08.07.2019 по справі № 908/156/18).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні^ наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо (постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19, від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20).
Судом встановлено, що у справі № 910/3317/21 предметом дослідження був період з 11.11.2020 по 11.02.2021 (три місяці).
У цій справі позивач заявляє вимогу про відшкодування збитків за інший період - з 11.02.2021 по 10.06.2022 (16 місяців). Обставини, що мають значення для справи щодо цього нового заявленого періоду, підлягають самостійному доведенню позивачем відповідно до загальних стандартів доказування. Зокрема, позивач зобов`язаний довести: що договори суборенди фактично виконувалися та суборендарі здійснювали платежі впродовж усього заявленого періоду; що сума щомісячного доходу залишалась незмінною протягом 16 місяців; що між діями відповідача та заявленими збитками існував причинний зв`язок упродовж усього заявленого періоду.
В свою чергу, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів (первинно-бухгалтерських документів), які б підтверджували, що за договорами суборенди дійсно систематично сплачувалась відповідна орендна плата і це були реальні господарські операції.
Надані позивачем договори суборенди містять лише теоретичні розрахунки можливого доходу. Позивачем не надано банківських виписок, податкових накладних чи актів наданих послуг, які б доводили фактичне виконання суборендарями своїх фінансових зобов`язань перед позивачем до моменту втрати можливості користуватись майном. Заявлена упущена вигода у розмірі 36 125 568,00 грн. має виключно теоретичний характер і не підтверджена доказами реальності таких очікувань за звичайних умов господарської діяльності.
Враховуючи приписи частини четвертої статті 623 Цивільного кодексу України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При визначенні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином.
Крім того, законодавець встановлює, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Отже, підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком неотримання позивачем доходу, на який він розраховував.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.06.2019 у справі № 910/422/18.
В свою чергу, позивачем не доведено ані реального характеру упущеної вигоди, ані її розміру за заявлений період. Розрахунок збитків є суто арифметичним і не підтверджений первинно-бухгалтерськими документами, що є порушенням стандарту доказування.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно із ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Таким чином, зважаючи на встановлені обставини та наведені норми, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.
Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити. 
2. Копію рішення направити сторонам.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 09.04.2026.

Суддя П.П. Чеберяк