ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/3045/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Волдінера Ф.А.,
при секретарі судового засідання Бондарук Л.В.,
за участі представника позивача Торгун С.В.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за заявою Головного управління ДПС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна, 

ВСТАНОВИВ:

До суду 12.03.2026 надійшла заява Головного управління ДПС у Волинській області (далі також – заявник, ГУ ДПС у Волинській області) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі також – ФОП ОСОБА_1 ) про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків на підставі рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 11.03.2026.
Вимоги заяви мотивовані відмовою у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки, що стало підставою для винесення рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків.
Ухвалою від 12.03.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) та призначено її до судового розгляду на 12:00 13 березня 2026 року. Відповідачу встановлено строк для подачі до суду відзиву на позовну заяву до 11:00 13 березня 2026 року.
Секретарем судового засідання 12.03.2026 складено телефонограму про повідомлення відповідача про зміст ухвали суду, а також про дату, час та місце розгляду справи.
В судовому засіданні представник заявника підтвердила свої вимоги з підстав викладених в заяві.
ФОП ОСОБА_1 проти задоволення заяви заперечив та пояснив, що він не допустив посадових осіб ГУ ДПС у Волинській області до перевірки, оскільки в нього відсутній магазин чи склад, так як він здійснює господарську діяльність шляхом купівлі товарів через мережу Інтернет та подальший їх перепродаж через Інтернет.
При цьому ФОП ОСОБА_1 підтвердив фактичні обставини, що викладені в заяві та доданих до неї документах.
Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
ГУ ДПС у Волинській області 10.03.2026 винесено наказ № 739-п про проведення фактичної перевірки СГ ОСОБА_1 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою – АДРЕСА_1 .
На підставі наказу № 739-п від 10.03.2026 були видано направлення на перевірку від 10.03.2026 №1122/03-20-07-05 та № 1124/03-20-07-05.
На підставі вказаних наказу та направлень та з метою здійснення фактичної перевірки посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області 10.03.2026 було здійснено виїзд за місцем провадження господарської діяльності (адресою реєстрації) ФОП ОСОБА_1 (код РІІОКПП НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 .
Прибувши 10.03.2026 за вказаною адресою, головними державними інспекторами Поляком Р.М та Тетянчуком Д.В. було пред`явлено ФОП ОСОБА_1 службові посвідчення працівників ГУ ДПС у Волинській області, а також надано для ознайомлення та отримання завірену копію наказу ГУ ДПС у Волинській області «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 від 10.03.2026 №739-п та відповідні направлення па проведення даної фактичної перевірки. 
Після ознайомлення з наказом №739-п ФОП ОСОБА_1 відмовився від отримання копії наказу, підписання відповідних документів та допуску працівників ГУ ДПС у Волинській області до проведення фактичної перевірки, про що зроблено відмітку в наказі.
Працівниками ГУ ДПС у Волинській області 10.03.2026 о 16:37 год було складено акт відмови у допуску до проведення фактичної перевірки та акт неможливості вручення акту недопуску до проведення фактичної перевірки місця провадження діяльності (адреса реєстрації) ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі вищевикладеного, ГУ ДПС у Волинській області о 16:00 11.03.2026 винесено рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, перевірка обґрунтованості якого зумовлює звернення до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України (далі – ПК України).
Підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України встановлено, що контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 цієї ж статті фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичних перевірок визначений приписами статті 80 ПК України.
Так, положеннями пункту 80.2 вказаної статті, зокрема, передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно з статтею 81 цього Кодексу (пункт 80.5 статті 80 ПК України).
Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції (пункт 80.7 статті 80 ПК України).
Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок визначено статтею 81 ПК України.
Так, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
Враховуючи встановлені судом вищезазначені обставини справи та дослідивши подані заявником докази, суд зазначає, що контролюючим органом дотримані вимоги Податкового кодексу України щодо порядку проведення фактичної перевірки відповідача.
Згідно з пунктом 94.1 статті 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.
Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
Пунктами 94.3 та 94.4 цієї ж статті передбачено, що арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті.
Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.
Відповідно до пункту 94.5 статті 94 ПК України арешт майна може бути повним або умовним.
Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.
Пунктом 94.6 статті 94 ПК України визначено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.
Згідно з пунктом 94.10 статті 94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 283 КАС України провадження у справах за зверненням податкових та митних органів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.
Згідно з частиною сьомою статті 283 КАС України у разі постановлення судом ухвали про відкриття провадження у справі суд приймає рішення по суті заявлених вимог не пізніше 96 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення заявника до суду.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23.02.2023 у справі №640/17091/21 зазначив, що під час розгляду заяв про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків адміністративний суд здійснює оцінку обґрунтованості рішення контролюючого органу щодо адміністративного арешту майна платника податків шляхом перевірки наявності підстав для прийняття відповідного рішення та правильності юридичної кваліфікації дій платника податків, які стали підставою для прийняття такого рішення.
Матеріали справи свідчать, що відповідач ознайомився з наказом та направленнями на перевірку, але підписувати направлення для проведення перевірки відмовився та не допустив посадових осіб до проведення фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення.
Водночас, суд не бере до уваги доводи відповідача, оскільки форма здійснення підприємницької діяльності не створює підстав для недопуску до проведення перевірки за умови дотримання контролюючим органом порядку призначення та проведення такої перевірки.
Враховуючи додані до заяви докази та вищенаведені норми ПК України, суд дійшов висновку про наявність передбаченої підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України обставини, яка є підставою для застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків, а саме, відмови ФОП ОСОБА_1 від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Доказів на спростування доводів контролюючого органу платником податків не надано.
Разом з цим, зібраними у справі письмовими доказами у їх сукупності підтверджено правомірність вимог заявника.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись статтями 241-246, 250, 255, 283, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Задовольнити заяву Головного управління ДПС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна.
Підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), застосованого на підставі рішення Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, майдан Київський, будинок 4, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи 44106679) від 11.03.2026 про застосування адміністративного арешту майна платника податків.
Рішення підлягає негайному виконанню.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Ф.А. Волдінер

Повний текст судового рішення складено 13 березня 2026 року о 15 год 30 хв.