П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
——————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 766/10253/25	

Перша інстанція: суддя Шестакова Я.В.,
повний текст судового рішення
складено 01.12.2025, м. Херсон
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	
при секретарі –	Марченко І.А.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 грудня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:
У липні 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі – відповідач, ДПП), в якому просив:
- скасувати постанову серії ЕНА №5047409 від 23.06.2025 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 України.
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що 23.06.2025 року відносно позивача було складено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності. Згідно вказаної постанови, позивач рухаючись на транспортному засобі по об`їздній дорозі м.Одеса та будучи зупиненим на блокпосту інспектором поліції, не пред`явив водійське посвідчення та реєстраційні документи на транспортний засіб, чим порушив п.2.4.а ПДР України. Позивач вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки відповідачем не доведено підставу зупинки транспортного засобу, а тому на думку позивача він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не пояснить, що зупинка його транспортного засобу була законною. 
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01.12.2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5047409 від 23.06.2025 року, винесеною інспектором взводу 7 роти 2 батальйону Управління Патрульної поліції в Одеській області старшим лейтенантом поліції Трочинським Є.О. вбачається, що позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.
В оскаржуваній постанові вказується, що позивач 23.06.2025 року об 09:03 год. керував автомобілем «AUDI», номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстровано в іншій країні, в населеному пункті Одеса, дорога об`їзна, при розгляді справи не пред`явив водійське посвідчення та реєстраційні документи на транспортний засіб чим порушив п.2.1.а, 2.1.б ПДР України.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що діючим законодавством визначено безумовний обов`язок водія при керуванні транспортним засобом мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух; та інше.
Пунктом 1.3 ПДР України визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Положеннями п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, зокрема, передбачені частинами 1, 2 і 4 статті 126 вказаного кодексу.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Положення частин першої та другої цієї статті не застосовуються до осіб, які у встановленому порядку навчаються водінню транспортного засобу.
З позовної заяви вбачається, що позивач не згоден з накладенням на нього адміністративного стягнення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, оскільки не порушував ПДР України. Позивач вважає, що зупинка транспортного засобу без наявності на те передбачених законом підстав, навить на блокпосту, не надає інспектору поліції право на перевірку документів водія вказаного транспортного засобу. 
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи позивач керував транспортним засобом марки AUDI, номерний знак НОМЕР_1 .
Відповідно ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;
2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;
3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;
4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;
5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;
6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;
7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;
8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;
9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;
10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;
11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
В розумінні ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч.1, ч.4 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Так, відповідачем до матеріалів справи разом з відзивом на позовну заяву було додано два компакт-диску з відео записами з нагрудних відеорегістраторів інспекторів поліції які зупинили транспортний засіб позивача та склали оскаржувану постанову.
З наданих відео записів, а саме з відеозапису №471511 вбачається, що водію було запропоновано відчинити багажник та задні дверцята транспортного засобу, на що ОСОБА_1 відмовився посилаючись на його незаконну зупинку. Водію ОСОБА_1 було повідомлено, що він керує транспортним засобом зареєстрованим в іншій країні, що є підставою його зупинки, тому йому необхідно пред`явити документи, що підтверджують відповідне право керування таким транспортним засобом (10:15 хв. відеозапису). Інспектор поліції попросив водія пред`явити посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, на що водій також відмовився та не пред`явив вказані документи.
Отже, з наданих відповідачем доказів вбачається, що однією з підстав зупинки транспортного засобу під керування позивача було реєстрація вказаного ТЗ в іншій країні.
Така підстава для зупинення транспортного засобу передбачена п.10 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», а тому є законною та правомірною.
Окрім цього, відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24 лютого 2022 року №2102-IХ, в Україні введено воєнний стан.
На Національну поліцію, як орган державної влади, покладено додаткові повноваження передбачені ч.2 ст.24 Закону України «Про Національну поліцію».
Згідно п.10 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29.12.2021 року №1456, уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі:
- порушення водієм ПДР;
- якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;
- ??якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;
- ??якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; ??
- необхідності здійснення опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; ??
- необхідності залучення водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; ??
- необхідності обмеження чи заборони руху транспортних засобів; ??
- якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;
- ??порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;
- проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду.
Тобто, уповноваженні особи, якими в розумінні вказаного Порядку можуть бути і інспектора Національної поліції, мають право зупиняти транспортні засоби на підставі вище наведених підстав.
Як вбачається з наданих відповідачем відеозаписів, транспортний засіб під керуванням позивача було запинено на блокпосту.
Така підстава для зупинення передбачена п.10 вказаного Порядку та є правомірною.
Відповідно до пп.«а» п.2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Згідно п.2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема:
а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон);
ґ) чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат “Зелена картка” (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування “Зелена картка”;
д) у разі встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака “Водій з інвалідністю” - документ, що підтверджує інвалідність водія або пасажира (крім водіїв з явними ознаками інвалідності або водіїв, які перевозять пасажирів з явними ознаками інвалідності).
Згідно ч.2 абз.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний: мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.
Окрім цього, відповідно до п.2 ч.1, ч.2 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках, зокрема, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
У період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.
Отже, враховуючи наведені вище норми та висновки суду, колегія суддів вважає, що транспортний засіб марки AUDI, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням позивача було зупинено інспектором поліції на законних підставах, внаслідок чого у позивача виник обов`язок пред`явити для перевірки документи, зазначені в п.2.1 ПДР України на вимогу інспектора поліції.
Як вбачається з відеозаписів з нагрудних відеореєстраторів інспекторів поліції, позивач надав інспектору поліції на перевірку паспорт громадянина України, однак надавати посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб відмовився, чим порушив пп.«а» п.2.4 ПДР України.
Щодо посилання позивача на неправомірне розташування мобільного блокпосту та на не існування такого поняття як «мобільний блокпост», колегія суддів вважає необхідне зазначити те, що такі доводи позивача є недоречними, оскільки спірна ситуація, щодо накладення адміністративного стягнення, виникла між позивачем та інспекторами поліції, а спірний блокпост був встановлений співробітниками ТЦК та СП.
Крім цього, як вбачається з відеозаписів з нагрудних відеореєстраторів інспекторів поліції, вже під час складення оскаржуваної постанови, вказаний блокпост був прибраний з ділянки дороги де був зупинений транспортний засіб під керуванням позивача.
Спірна ситуація, яка виникла між позивачем та співробітниками ТЦК та СП щодо правомірності розміщення мобільного блокпосту, на думку колегії суддів не яким чином до спірної постанови не відноситься, оскільки інспектор поліції, як вбачається з наведеного вище, мав законні підстави для зупинення транспортного засобу марки AUDI, номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований в іншій країні, під куруванням позивача, у будь якому місці, по за межами вказаного блокпоста.
Відтак, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення позивача від адміністративної відповідальності, що передбачена ч.1 ст.126 КУпАП.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Статтею 286 КАС України встановленні особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст.272, ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325 КАС України, апеляційний суд,–

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 		К.В. Кравченко	
Судді	  	Н.В. Вербицька   О.В. Джабурія