Справа № 557/1243/25 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2026 року селище Гоща

Суддя Гощанського районного суду Рівненської області Тишкун П.В., розглянувши матеріали справи, які надійшли з відділення поліції №5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця,
за ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення
В С Т А Н О В И В:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №393475: 16.07.2025 о 17 год. 00 хв. в с. Тучин, вул. Староміська,11, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Vectra», н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису боді камера ВК 2028. 
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху. 
Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився.
Захисник особи, яка притягається до відповідальності – адвокат Полянчук В.Б. (договір про надання правничої допомоги №21/07/25 від 21.07.2025) пояснив, що відсутність у судовому засіданні особи, яка притягається до відповідальності, пов`язана із проходженням ним військової служби
В судовому засіданні 12.03.2025 захисник особи, яка притягається до відповідальності –адвокат Полянчук В.Б., який брав участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції, підтримав своє клопотання про закриття провадження у справі щодо його підзахисного за ч. 1 ст.130 КУпАП за відсутністю події та складу правопорушення у його діях, з підстав викладених у ньому. Зокрема, захисник посилався на відсутність доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, тобто виконував функції водія. Вказав, що відеозапис, що доданий до протоколу, не може бути прийнятий до увагу, оскільки в порушення вимог Інструкції № 1026, не є безперервним, в ході його проведення не зафіксовано всі обставини події. Сам протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись доказом у справі про адміністративне правопорушення, а інші належні докази такого відсутні. Захисник вказує і на те, що оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем та в момент зупинки виконував обов`язки військової служби, працівники патрульної поліції не мали повноважень проводити щодо нього огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння та складати протокол, оскільки вказаний огляд проводиться працівниками ВСП.
Також захист посилається, на те, що оскільки ОСОБА_1 керував військовим транспортним засобом, що підтверджено відеозаписом та наданими ним письмовими доказами, виконував обов`язки військової служби, то він діяв у стані крайньої необхідності, що виключає притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП. Крім того, захисник, посилаючись на аналогію закону,просив врахувати, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується позитивно, право керування йому необхідно для виконання обов`язків військової служби, просить суд вирішити питання щодо можливості застувати аналогію закону та призначити більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Ппросив закрити провадження по даній справі на підставі ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона якого полягає не лише у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. 
Згідно із п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом зазначених положень особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності, коли вона керувала транспортним засобом в стані сп`яніння, що визначається лише у встановленому чинним законодавством порядку, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння визначається ст. 266 КУпАП, Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» від 17 грудня 2008 року №1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.
Відповідно до цих нормативних актів оглядові підлягають лише водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Згідно з положеннями ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення, є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст.251 КУпАП є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.
Протокол про адміністративне правопорушення складається відповідно до ст.254 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено на бланку відповідного зразка з серійним номером ЕПР1 №393475 від 16.07.2025 уповноваженою на те особою.
В протоколі, відповідно до п.9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, в графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» викладена суть адміністративного правопорушення, яка відповідає ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у ч. 1 ст.130 КУпАП за якою складено протокол.
Що стосується посилання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, то суд критично ставиться до цих тверджень.
Як вбачається з досліджених доказів, у адміністративних матеріалах дійсно відсутні прямі докази на підтвердження того, що транспортний засіб із ОСОБА_1 за кермом на момент, коли до нього підійшли працівники поліції, перебував у русі. Однак скоєння ним цього адміністративного правопорушення суд встановив на підставі сукупності інших вищенаведених належних і допустимих непрямих доказів, які з урахуванням обставин справи та висунутої на захист версії захисником особи яка притягається до відповідальності, що не узгоджується із вказаними доказами, дозволили суду встановити винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».
Так в ході перегляду відеозапису, який додано до протоколу, встановлено, що, водій ОСОБА_1 вийшов з автомобіля саме з водійського місця і сказав : «Я проїхав всього....». У розмові з працівником поліції він не заперечував, що керував автомобілем, повідомив, що випив всього 3 банки «REVO» за півгодини до зупинки. Крім того, він погрожував працівнику поліції, вказуючи, що «Сирський - його родич».
Суд виходить з того, що закон не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.
Навпаки, ст. 94 КПК, який з огляду на відсутність достатнього регулювання процедури оцінки доказів у КУпАП, за аналогією застосовується судами при вирішення справ про адміністративні правопорушення, визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин правопорушення досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення правопорушення конкретною особою.
Суд наголошує, що ч.5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Невизнання своєї вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, суд оцінює, як його намагання уникнути відповідальності, оскільки його вина у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП підтверджена і іншими належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи, а саме:
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16.07.2025, у яких зазначено ознаки сп`яніння виявлені у водія та у графі «з результатом згоден» зазначено, що водій їхати на огляд відмовився 
-зобов`язанням до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №393475 про відсторонення водія від керування транспортним засобом;
- фототаблицею до протоколу про адміністративне правопорушення ;
копією постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5239432 від 16.07.2025, про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст.121-3 КУпАП;
довідкою до протоколу щодо інформації згідно підсистем «Особа» та ГСЦ «Посвідчення водія».
Дані докази повністю узгоджуються між собою і підстав вважати їх недопустимими суд не вбачає.
Що стосується доводів захисника Полянчука О.Б., що працівникам поліції було відомо, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та виконує обов`язки військової служби, отже його огляд на стан сп`яніння мав бути проведений виключно посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром військової частини, суд не приймає до уваги, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 15 КУпАП військовослужбовці, зокрема, за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Положення Інструкції про організацію патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України 10 жовтня 2016 року № 515 поширюються тільки на взаємовідносин щодо забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців у місцях дислокації військових частин, на вулицях і в громадських місцях, а також у військових містечках Збройних Сил України.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №393475 від 16.07.2025 та доданих до матеріалів справи відеозаписів установлено, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції в АДРЕСА_2 ,тобто поза межами території будь-якої військової частини. В процесі спілкування з поліцейськими водій не надав жодних документів, які б свідчили про те, що він виконує обов`язки військової служби, саме 16.07.2025, під час зупинки т.з. поліцейськими. 
Оскільки правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, віднесено до правопорушень на транспорті, то військовослужбовець винний у його вчинені, повинен нести адміністративну відповідальність на загальних засадах. Тому і проведення огляду водія-військовослужбовця на стан алкогольного сп`яніння та складання протоколу про керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння відповідно до приписів ст.ст. 255, 266 КУпАП віднесено до повноважень органів Національної поліції.
За таких обставин твердження захисника що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння повинен був здійснюватися в порядку, визначеному ст. 266-1 КУпАП, ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм ст. 266-1 КУпАП. Порядок проведення огляду водіїв транспортних засобів, в тому числі, на стан алкогольного сп`яніння передбачений саме у статті 266 КУпАП, що спростовує такі твердження захисника, оскільки суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП є саме водій транспортного засобу, а у ст. 266-1 КУпАП не визначений порядок проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння.
Таким чином, порядок процедури огляду 16.07.2025 на стан сп`яніння водія ОСОБА_1 поліцейськими не порушено, тому, доводи захисника з цього приводу є безпідставними.
Доводи адвоката Полянчука О.Б. про те, що працівники поліції не зафіксували всі обставини події, суд не приймає до уваги. Зі змісту досліджених відеозаписів, можливо повно та об`єктивно дослідити обставини вчинення 16.07.2025 правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які брали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Вони є повними, на них відображені увесь процес складання відповідних матеріалів відносно водія.
Той факт, що дані відеозаписи складаються з декількох відеофайлів, не може свідчити про те, що вони не є безперервними, оскільки формування тривалого відеозапису з кількох відеофайлів є звичайним технологічним процесом, обумовленим особливістю та алгоритмом роботи відповідних відеореєстраторів. 
Зазначені відеозаписи визнаються судом належними та допустимими доказами, оскільки згідно з приписами пункту першого частини першої статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою виявлення та фіксування правопорушення.
Таким чином, суддею достовірно встановлено, що поліцейський виконав всі вимоги чинного законодавства і вжив всі можливі дії в межах закону, порушень з його боку встановлено не було, у свою чергу водій ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок, передбачений п. 2.5 ПДР України - водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Сама правова природа цієї норми має імперативний характер та зобов`язує кожного, хто має дозвіл на керування транспортними засобами неухильно дотримуватись цього пункту. Таким чином, ОСОБА_1 , маючи посвідчення водія повинен знати ПДР України та їх виконувати. Крім того,ст. 68 Конституції України встановлено, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Також звертаю увагу на те, що згідно диспозиції ч. 1 ст.130 КУпАП, для настання адміністративної відповідальності не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст. 17 КУпАП.
З приводу доводів захисника про застосовування аналогії права, а саме вимог ст. 69 КК України та не накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, а штрафу, то зазначаю наступне.
За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з обов`язковим додатковим стягненням позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Даний вид стягнення, що визначений законодавцем, як основний, так і додатковий є безальтернативними.
Загальні засади призначення адміністративного стягнення (ст. 33 КУпАП) не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.
Суд не вбачає підстав для застосування аналогії закону та не накладення додаткового стягнення на ОСОБА_1 на підставі ст. 69 КК України у виді позбавлення права керування транспортним засобом.
Інші доводи захисника, на думку суду, мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, а будь-яких доказів щодо відсутності у його діях вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддею не встановлено.
За таких обставин, оцінивши наведені докази в їх сукупності, приходжу до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст.130КУпАП та доведеність його вини.
При накладенні стягнення згідно з вимогами ст. 33 КУпАП враховується характер вчиненого правопорушення, а саме грубе порушення вимог Правил дорожнього руху України, дані про особу правопорушника.
При визначенні виду адміністративного стягнення враховується, що такий вид покарання, як штраф та позбавлення права керування транспортними засобами, що передбачено санкцією ч. 1 ст.130 КУпАП, забезпечать належний вплив на подальшу поведінку особи та недопущення в подальшому вчинення подібних правопорушень. 
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
На підставі наведеного ст.40-1, ч. 1 ст. 130, ст.ст. 221, 280, 283, 284 КУпАП, суддя
П О С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень  та підлягає зарахуванню на рахунок UA218999980313020149000017001, отримувач коштів ГУК у Рівнен.обл./Рівнен.обл./21081300, код за ЄДРПОУ 38012494, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 21081300, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Роз`яснити, що штраф, відповідно до ст. 307 КУпАП, має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати штрафу у визначений в ст. 307 КУпАП строк, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення згідно зі ст. 308 КУпАП стягнути з  ОСОБА_1  подвійний розмір штрафу в розмірі 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок на рахунок №UА908999980313111256000026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві 22030106, код за ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), за кодом класифікації доходів бюджету - 22030106. 
Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя     П.В.Тишкун