Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа 511/334/26 
Номер провадження: 1-кп/511/157/26
30 березня 2026 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі: 
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченої - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12026162390000026, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.01.2026 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Роздільна Одеської області, громадянки України, освіта – незакінчена неповна середня, яка не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, 
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,
В С Т А Н О В И В:
У зв`язку з військовою агресією збройних сил російської федерації, на підставі закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022, на всій території України з 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан строком на 90 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та на підставі Закону України від 21.10.2025 року № 4643-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» діяв станом на 02.01.2026.
В період дії воєнного стану, а саме 02.01.2026 року у ОСОБА_4 , яка у денний час вживала алкогольний напій у своєї знайомої ОСОБА_6 в будинку на АДРЕСА_1 , де в неї з корисливих мотивів та метою незаконного покращення свого матеріального стану, виник злочинний намір, направлений на таємне викрадання чужого майна. 
Реалізуючи свій намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, 02.01.2026 року приблизно о 16 годині 30 хвилин ОСОБА_4 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , умисно, з корисливих мотиву та метою, підійшла в житловій кімнаті будинку до крісла, де знаходився мобільний телефон марки «Infinix Smart 10 Plus», сірого кольору, вартістю 3 686,75 гривень, що належить ОСОБА_6 , та непомітно від інших осіб, таємно, викрала вказаний мобільний телефон.
Після чого ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном пішла та розпорядилась ним на власний розсуд.
Своїми умисними діями ОСОБА_4  завдала потерпілій ОСОБА_6  майнову шкоду на суму 3 686,75 грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнала повністю, щиро розкаялася, підтвердила фактичні обставини справи і суду пояснив, що 02.01.2026 року в денний час вживала алкогольний напій у своєї знайомої ОСОБА_6 , яка проживає по сусідству в будинку по АДРЕСА_1 . Приблизно о 16 годині 30 хвилин вона, будучи в стані алкогольного сп`яніння, підійшла в житловій кімнаті будинку до крісла, де знаходився мобільний телефон марки «Infinix Smart 10 Plus», сірого кольору, що належить ОСОБА_6 , та непомітно від господарів будинку, які в цей час спали, таємно, викрала вказаний мобільний телефон. Після чого вона з місця вчинення кримінального правопорушення пішла та відділа цей телефон свому брату, щоб той його продав, агроші вона хотіла витратити на спиртне. Наразі повністю розуміє характер своїх злочинних дій та дуже розкаюється в тому, що вона вчинила, воно повністю вибачилася перед ОСОБА_6 та добровільно видала викрадений мобільний телефон.
Потерпіла ОСОБА_6 судове засідання не з`явилася, надавши через канцелярію суду заяву про розгляд кримінального провадження без її участі та повідомила, що їй телефон повернуто і вона претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не має (а.к.п.23).
Крім визнавальних показів вина  ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується:
- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12026162390000026, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.01.2026 року (а.к.п.57);
- постановами про визнання предмету речовим доказом і залучення його до кримінального провадження від 08.01.2026 року , відповідно до яких мобільний телефон марки «Infinix Smart 10 Plus» модель X6725B в корпусі сірого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , який упакований до сейф пакету № CRI1201745, який був вилучений в ході проведення огляду місця події, та коробка від мобільного телефону визнані речовими доказами по справі.(а.к.п. 58-59,64-65).
Відтак, обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення по всім обставинам пред`явленого їй обвинувачення, не оспорювала фактичні обставини і не заперечувала проти них.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З урахуванням повного визнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушеня, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ст. 349 ч.3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні вище зазначеного кримінального правопорушення, а його дії правильно кваліфіковані за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винної, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженою. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…
Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відносяться до тяжкого злочину, особу обвинуваченої та враховує ті обставини, що вона характеризується задовільно за місцем проживання (а.к.п.72), на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, (а.к.п.71) має на утриманні двох неповнолітніх дітей: доньку, 2009 року народження та сина, 2011 року народження (а.к.п.74,75), раніше не судимої (а.к.п.73)
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно наданої суду досудової доповіді відносно ОСОБА_4 Роздільнянським районним відділом ДУ «Центр пробації», вбачається, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої та її спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення при середньому рівні небезпеки для суспільства орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства ( у тому числі окремих осіб). У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, уповноважений орган пробації вважає доцільним застосування п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст. 76 КК України. ( а.к.п. 78-81)
Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ "Про пробацію" під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.
Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ "Про пробацію", досудова доповідь - письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
За приписами ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.
Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.
Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суду необхідно виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення, зокрема форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, ролі кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали тощо. 
Суд вважає, що згідно з вимогами діючого кримінального процесуального законодавства, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у мотивованих висновках суду при ухваленні вироку. 
При цьому, щире каяття - це певний психічний стан особи винуватого, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї винуватості, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної злочином шкоди, тобто визнання винуватості є складовою частиною щирого каяття особи. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставин вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. 
Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, досудової доповіді з інформацією про соціально психологічну характеристику обвинуваченої ОСОБА_4 враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, якими відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, на підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з можливим звільненням його від відбування покарання, надавши іспитовий строк на підставі ст.75 КК України.
Також суд вважає необхідним по даній справі з метою організації органами виконання покарань належного контролю за поведінкою обвинуваченого покласти на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. 
Також суд вважає за необхідне відповідно до ч.3 ст.76 КК України додатково покласти на обвинувачену обов`язки, а саме: п.2 - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
При цьому суд вважає що вказана думка суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 01.02.2018 року у справі № 634/609/15-к, яка є обов`язковою для застосування, у відповідності до якої судова дискреція (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість, зокрема, призначення покарання з випробуванням.
Також, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.01.2026 року накладено арешт з метою забезпечення збереження речового доказу на тимчасово вилучене майно, а саме: мобільний телефон марки «Infinix Smart 10 Plus» модель X6725B в корпусі сірого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , який упакований до сейф пакету № CRI1201745. ( а.к.п.60-62)
У відповідності до ст. 174 ч. 4 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. 
Суд вважає, що арешт, накладений на тимчасове вилучене майно підлягає скасуванню.

На досудовому слідстві було проведено судово-товарознавчу експертизу №27/26 від 08.01.2026 року вартістю 400грн.( а.к.п.67).
Цивільний позов по справі не заявлявся.
Долю речових доказів по справі суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст.100, 349, 368, 369, 371,373,374 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, і призначити їй покарання за ч. 4 ст.185КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ст.75 КК України звільнити  ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 2 (два) роки іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Згідно п.2 ч.3 ст. 76 КК України покласти додатково на  ОСОБА_4 обов`язки:  не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід засудженій ОСОБА_4 залишити особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи 27/26 від 08.01.2026 року в дохід держави, в розмірі 400грн.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.01.2026 року на тимчасове вилучене майно, а саме: мобільний телефон марки «Infinix Smart 10 Plus» модель X6725B в корпусі сірого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , який упакований до сейф пакету № CRI1201745.
Речовий доказ: мобільний телефон марки «Infinix Smart 10 Plus» модель X6725B в корпусі сірого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , та коробку від нього, після набрання вироком законної сили, вважати повернутим потерпілій ОСОБА_6 (а.к.п.63,66)
Цивільний позов по справі не заявлявся. 
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня отримання копії вироку учасниками судового провадження.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя:                      ОСОБА_1