П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 квітня 2026 року місто Київ 
справа № 754/4762/25
провадження № 22-ц/824/1417/2026 

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача- Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»
відповідач - ОСОБА_1 

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 травня 2025 року, ухвалене у складі судді Романенко К.С.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року позивач ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 , в якому просив стягнути заборгованість за договором № 0679995735/1 від 03.09.2020 у розмірі 50722,50 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 3000 грн., заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги в розмірі 47722,520 грн., а також 2422,40 грн. - судового збору, 13000 грн. - правничої допомоги.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 03.09.2020 між ТОВ «ІНФІНАНС» та позичальником, якою є ОСОБА_1 , було укладено електронний договір про надання позики на умовах фінансового кредиту на суму 3000 грн. та строк 3 роки на підставі заявки-анкети № 3185759 від 03.09.2020. Позикодавець свої зобов`язання належним чином виконав, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору, проте боржник своїх зобов`язань з повернення коштів не виконує.
16.12.2021 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір Факторингу № 16-12/21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ».
10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір Факторингу № 10-01/2023, в тому числі за договором № 0679995735/1.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14.05.2025 позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» за кредитним договором № 0679995735/1 від 03.09.2020 заборгованість у розмірі 50722,50 грн. - кредиту, процентів, 2422,40 грн. - судового збору.
У задоволенні вимоги про стягнення 13000 грн. - правничої допомоги відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду відповідачка ОСОБА_1 13.06.2025 подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Вважає, рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права
Зокрема зазначає, що суд першої інстанції неправомірно задовольнив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими поза межами строку дії кредитного договору. Вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума 7000 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3000 грн., за відсотками 3000 грн. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - Ткаченко М.М. заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15.08.2025 відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 31.03.2026 в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Що стосується клопотання представника ТОВ «Коллект Центр» щодо розгляду справи в судовому засіданні, то в цій частині підстави для призначення справи в судове засідання відсутні. Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Ціна позову у цій справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відповідно справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи. Представник позивача, заявляючи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні, послався на положення ст.279 ЦПК України, яка регулює розгляд справ судом першої інстанції у порядку спрощеного провадження. Жодних обставин, які б давали підстави для розгляду справи з повідомленням учасників (ч.3 ст.369 ЦПК України) стороною позивача у клопотанні не наведено.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, що, між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0679995735/1 від 03.09.2020. Відповідачу надано 3000 грн. кредиту на 30 днів зі строком дії договору 3 роки під 638,75 % річних.
За договором факторингу № 16-12/21 від 16.12.2021 (між ТОВ «Інфінанс» і ТОВ «Вердикт Капітал»), договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 (між ТОВ «Вердикт Капітал» і позивачем) до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором № 0679995735/1.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та відсутності спростування зі сторони відповідача. Щодо відмови у стягненні витрат на правничу допомогу зазначив, що такі не підтверджені належними доказами.
З висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог повністю не може погодитись колегія суддів, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
В справі яка переглядається апеляційним судом, відповідачем не оспорюється факт укладення договору про споживчий кредит № 0679995735/1 від 03.09.2020 між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 , у тексті апеляційної скарги зазначено «мені було надано 3000 грн. кредиту зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій на 30 днів». Відтак суд вважає, що такий договір був укладений, факт укладення договору визнається відповідачем.
У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка за розрахунками позивача станом на 10.01.2023 становить - 50722,50 грн.
Позивач набув право вимоги на вказану суму в зв`язку з укладенням факторингових договорів № 16-12/21 від 16.12.2021 (між ТОВ «Інфінанс» і ТОВ «Вердикт Капітал»), № 10-01/2023 від 10.01.2023 (між ТОВ «Вердикт Капітал» і позивачем) що також не оспорюється відповідачем.
Договором від 03.09.2020 визначено наступні умови: розмір кредиту становить 3000 грн.; кредит надається строком на 30 днів; строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка 1,75 % за один день користування кредитом, загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 1575 грн. (а.с.9).
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 50722,50 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 3000 грн., заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги в розмірі 47722,520 грн.
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції в частині наявності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором перед позивачем обґрунтованими, проте висновки щодо суми нарахованих та стягнутих відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 47722,520 грн. помилковими.
Умовами договору передбачено, що тіло кредиту становить 3000 грн..
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачкою виконано умови договору та погашено тіло кредиту, а тому така сума заборгованості за тілом кредиту підлягає стягненню з ОСОБА_1 . Крім того цю ж суму зазначає сам боржник в апеляційній скарзі.
Щодо суми відсотків колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Згідно пункту 20 Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 по справі №5017/1987/2012 зазначено, що така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК.
Разом з тим, за умовами укладеного між сторонами Договору, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування (30 днів), тобто до 02.10.2020, а після закінчення строку кредитування, у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати відсотки у розмірі, визначеному умовами договору, та у разі прострочення позичальником грошового зобов`язання позикодавець має право на стягнення грошових коштів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. 
Однак, у цій справі, таких позовних вимог не заявлено, а тому колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позову в частині нарахування та стягнення з відповідачки заборгованості за простроченими відсотками поза межами строку кредитування (30 днів) з 03.10.2020 по 09.01.2023 в розмірі 46147,50 грн. (47722,50 грн.-1575 грн.) - відсутні.
Вказівка у договорі на строк його дії 3 роки не є тотожним строку кредитування, адже такий визначений 30-ти денним терміном, відповідно і нарахування відсотків за користування кредиту здійснюється у погоджений сторонами строк користування кредитними коштами (строк кредитування), а не у строк дії договору.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками поза межами строку кредитування, тобто після 03.10.2020 у розмірі 46147,50 грн. є необґрунтованими.
Таким чином, колегія суддів вважає позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 суми тіла кредиту в розмірі 3000 грн., та відсотків визначених у договорі від 03.09.2020 (акцепт оферти від 03.2020 на укладення договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № 0679995735/1 від 03.09.2020 та отримання кредиту згідно заявки - анкети № 3185759 від 03.09.2020) у розмірі 1575 грн. обґрунтованими, та такими що обумовлені та погоджені сторонами та у загальному складають суму 4575 грн. 
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно задоволених позовних вимог. 
Оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню частково, в процентному співвідношення на 09, 02 %, з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягає стягненню сума судового збору за подання позовної заяви в розмірі 218,50 грн. (50722,50 грн.x 09, 02 % : 100%), у зв'язку з чим сума судового збору, яка стягнута судом першої інстанції підлягає зменшенню до 218,50 грн.
Крім того, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 також задоволена частково, на її користь на 90, 98 % , з позивача ТОВ Коллект Центр» підлягає стягненню судовий збір в сумі 3319,50 грн. (3648,60 грн. x 90, 98 % : 100%).
В іншій частині рішення суду не оскаржується.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, у тому числі, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.
Керуючись ст. ст. 141, 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 травня 2025 року в оскаржуваній частині змінити, зменшити суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту 0679995735/1 від 3 вересня 2020 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», з 50722,50 грн. до 4575 грн., а також понесені витрати по сплаті судового збору з 2422,40 грн. до 218,50 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3319,50 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 3 ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус