ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 березня 2026 року	справа № 380/24720/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання вчинити дії.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.03.2025 у неповному розмірі з обмеженням її максимальним розміром;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат з 01.03.2025 з урахуванням індексації згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 "Про індексацію пенсійних та страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році"
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є пенсіонером, звільненим з військової служби, та особою з інвалідністю 2 групи внаслідок війни. Вказує, що рішеннями судів у низці попередніх справ (зокрема № 380/3269/21, № 380/21391/23, № 380/5748/24 та № 380/5734/25) відповідача вже неодноразово зобов`язано виплачувати йому пенсію без обмеження максимальним розміром та без застосування понижуючих коефіцієнтів. На виконання рішення суду від 28.04.2025 у справі №380/5734/25, відповідач здійснив перерахунок пенсії з 01.01.2025, проте знову неправомірно обмежив її виплату. Більше того, під час проведення щорічної індексації пенсії з 01.03.2025 на підставі постанови КМУ від 25.02.2025 № 209, відповідач хоча й формально нарахував індексацію в розмірі 1500 грн, але фактично її не виплачує, знову протиправно обмеживши загальну виплату проіндексованої пенсії штучно визначеним максимальним розміром на рівні 30790,44 грн. 
Позивач вважає такі систематичні дії пенсійного органу протиправними, такими, що нівелюють саму суть індексації (відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг) та грубо порушують його конституційне право на належний соціальний захист, ігноруючи приписи статті 46 Конституції України та сталу практику Верховного Суду.
Ухвалою від 22 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до приписів статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України. Копію ухвали про відкриття провадження своєчасно доставлено в електронний кабінет відповідача.
Відповідач скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву, у якому заявлені позовні вимоги не визнав повністю та просив відмовити у їх задоволенні. Відповідач зазначає, що статтею 46 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” та прийнятою на її виконання постановою КМУ від 03.01.2025 № 1 встановлено механізм застосування понижуючих коефіцієнтів до пенсій, розмір яких перевищує 10 прожиткових мінімумів. Крім того, відповідач вказує, що на виконання постанови КМУ від 25.02.2025 № 209 позивачу проведено перерахунок та нараховано індексацію в розмірі 1500 грн. Проте, оскільки пункт 3 вказаної постанови відсилає до необхідності застосування Закону про Держбюджет 2025 та постанови КМУ № 1, виплата проіндексованої пенсії здійснюється з урахуванням цих законодавчих обмежень, запроваджених у зв`язку з воєнним станом. Відповідач переконаний, що діяв правомірно та в межах наданих йому повноважень, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд
в с т а н о в и в :
Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (далі — Закон № 2262-ХІІ), що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 . Позивач також має статус особи з інвалідністю 2 групи внаслідок війни (посвідчення серії НОМЕР_2 ).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі № 380/5734/25 визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо застосування з 01.01.2025 понижуючих коефіцієнтів згідно з постановою КМУ № 1. Суд зобов`язав відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу пенсії з 01.01.2025 без застосування вказаних коефіцієнтів та без обмеження пенсії максимальним розміром.
Після набрання рішенням законної сили позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про його виконання. Відповідно до наданого позивачу розпорядження ГУ ПФУ у Львівській області від 03.12.2025 (сформованого на виконання вказаного судового рішення), підсумок пенсії позивача (з усіма надбавками) з 01.01.2025 склав 32665,44 грн. Проте, незважаючи на рішення суду, до виплати призначено меншу суму — 30790,44 грн, тобто пенсійним органом знову було застосовано обмеження.
У подальшому, з 01.03.2025, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 “Про індексацію пенсійних та страхових виплат...”, відповідач провів черговий перерахунок пенсії позивача. Згідно з наданими суду розрахунками, індексація базового ОСНП за 2025 рік нарахована позивачу в передбаченому цією постановою розмірі — 1500,00 грн.
Однак, як встановлено з розрахунку на доплату пенсії (а.с.23) у колонці “Підлягало виплаті” з січня по грудень 2025 року (у тому числі за березень 2025 року, коли мала бути застосована та виплачена індексація) зазначена одна й та сама незмінна сума — 30790,44 грн. 
Тобто, фактична виплата проіндексованої пенсії позивачу з 01.03.2025 знову обмежена максимальним розміром (на рівні, що застосовувався ще до індексації), і сума підвищення у розмірі 1500 грн позивачу фактично не виплачується, а лише обліковується пенсійним органом.
Вважаючи такі дії відповідача щодо утримання виплати пенсії на рівні 30790,44 грн (обмеження максимальним розміром після проведення березневої індексації) протиправними та такими, що порушують право на належне пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду за захистом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, аргументам сторін та наявним у справі доказам, суд виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначений принцип означає, що суб`єкт владних повноважень не може діяти на власний розсуд поза межами чітко визначених законодавчих приписів, а його рішення та дії повинні бути передбачуваними та законними.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Суд наголошує, що соціальний захист ветеранів війни та військовослужбовців є безумовним обов`язком держави, який не може бути скасований чи безпідставно звужений.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (далі — Закон № 2262-ХІІ).
Відповідно до абзацу третього преамбули Закону № 2262-ХІІ держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Статтею 43 Закону № 2262-ХІІ визначено загальний порядок обчислення пенсій. Раніше частина сьома цієї статті передбачала, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Аналогічне обмеження містилося у статті 2 Закону України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” № 3668-VI.
Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Конституційний Суд України у своєму рішенні імперативно зазначив, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту таких осіб, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканість України.
З дня ухвалення вказаного рішення Конституційного Суду України ці норми втратили чинність. Отже, починаючи з 20 грудня 2016 року, у спеціальному законодавстві, що регулює пенсійне забезпечення військовослужбовців, відсутня чинна норма, яка б законно встановлювала обмеження пенсії максимальним розміром.
Щодо посилань відповідача на статтю 46 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” (якою встановлено застосування понижуючих коефіцієнтів до пенсій понад 10 прожиткових мінімумів у період воєнного стану) та прийняту на її виконання постанову Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1, суд зазначає наступне.
Закон про Державний бюджет України є основним фінансовим документом держави, предмет регулювання якого чітко визначений Конституцією України та Бюджетним кодексом України. 
Конституційний Суд України у своїх численних рішеннях (зокрема, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 27.02.2020 № 3-р/2020, від 28.08.2020 № 10-р/2020) неодноразово, послідовно та категорично наголошував на тому, що законом про Державний бюджет України не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві. Скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і соціальних гарантій, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19 та статті 130 Конституції України.
За правилами вирішення правових колізій, передбаченими частиною третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі — КАС України), у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
Оскільки норми Закону № 2262-ХІІ є спеціальними у сфері військових пенсій і (з урахуванням чинного Рішення КСУ № 7-рп/2016) не передбачають жодних максимальних обмежень чи застосування понижуючих коефіцієнтів, положення статті 46 Закону про Держбюджет на 2025 рік та постанови КМУ № 1 від 03.01.2025 у цій частині застосуванню не підлягають, оскільки вони неправомірно звужують обсяг конституційних прав позивача.
Суд також наголошує, що цей факт вже був беззаперечно констатований судом у справі № 380/5734/25 між тими ж сторонами, де дії ГУ ПФУ щодо застосування постанови КМУ № 1 при нарахуванні пенсії позивачу з 01.01.2025 визнані протиправними. 
Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи. Відповідач не має права ігнорувати преюдиційні висновки суду та продовжувати обмежувати пенсію під іншими приводами.
Щодо безпосереднього проведення індексації з 01.03.2025 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 “Про індексацію пенсійних та страхових виплат...”, суд зазначає таке.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-XII “Про індексацію грошових доходів населення”. Відповідно до статті 2 цього Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, які не мають разового характеру, зокрема пенсії. Індексація є законодавчо встановленим механізмом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Пунктом 2 Постанови № 209 Уряд передбачив підвищення пенсій з 1 березня 2025 року. Згідно з матеріалами пенсійної справи, відповідач формально виконав цю норму, нарахувавши позивачу індексацію у розмірі 1500 грн. Водночас у пункті 3 Постанови № 209 міститься посилання на те, що перераховані пенсії виплачуються з урахуванням статті 46 Закону про Держбюджет-2025 та постанови КМУ № 1 (тобто з урахуванням обмежень і коефіцієнтів). Керуючись саме цим пунктом, пенсійний орган залишив фактичну суму до виплати позивачу на старому, обмеженому рівні (30790,44 грн).
Проте, як встановлено судом вище, підзаконний нормативно-правовий акт (постанова КМУ № 209 чи постанова КМУ № 1) за своєю юридичною природою не може обмежувати виплату пенсії та її індексації, якщо саме “тіло” пенсії за спеціальним Законом № 2262-ХІІ не підлягає обмеженню максимальним розміром.
Застосовуючи максимальний розмір (30790,44 грн) до пенсії позивача після проведення індексації з 01.03.2025, відповідач фактично нівелює саму правову природу та мету індексації. Сума нарахованої індексації повністю поглинається штучно встановленим обмеженням, внаслідок чого позивач позбавляється реального відшкодування знецінення своїх доходів. 
Крім того, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” є джерелом права. 
У рішенні у справі “Кечко проти України” (заява № 63134/00) ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. 
Також ЄСПЛ неодноразово наголошував (справи “Сук проти України”, “Пічкур проти України”), що відсутність бюджетних коштів не може бути підставою для невиконання державою своїх соціальних зобов`язань. Нарахована пенсія утворює майновий інтерес, який підпадає під захист статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як “майно”.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказував, що будь-яке обмеження максимального розміру пенсій, призначених за Законом № 2262-ХІІ (у тому числі після проведення масових перерахунків чи індексацій), є протиправним. Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, суд неухильно враховує ці висновки при застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Оцінюючи дії відповідача крізь призму критеріїв, визначених частиною другою статті 2 КАС України, суд доходить висновку, що вони не є обґрунтованими, здійснені не на підставі закону та є непропорційними. Обмеження виплати проіндексованої з 01.03.2025 пенсії позивача максимальним розміром є відверто протиправним.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Під час судового розгляду відповідач належними, допустимими та достатніми доказами правомірності своїх дій не довів, а його посилання на норми тимчасового законодавства про бюджет спростовуються нормами Конституції України та рішеннями Конституційного Суду.
Відтак, заявлені позовні вимоги є законними, повністю обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання його здійснити перерахунок і виплату пенсії позивачу з 01.03.2025 з урахуванням індексації (відповідно до постанови КМУ № 209), без обмеження її максимальним розміром (та без застосування понижуючих коефіцієнтів), з урахуванням раніше виплачених сум. Такий спосіб захисту є ефективним та гарантуватиме реальне відновлення порушеного права особи.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд бере до уваги таке. 
Згідно з наявною у матеріалах справи копією посвідчення, позивач є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок війни. 
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України “Про судовий збір”, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і матеріали справи не містять доказів понесення ним інших витрат, пов`язаних з розглядом справи (витрат на професійну правничу допомогу), розподіл та стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-78, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд —
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.03.2025 у неповному розмірі з обмеженням її максимальним розміром.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016; код ЄДРПОУ 13814885) здійснити з 01 березня 2025 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат з 01.03.2025 з урахуванням індексації згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 "Про індексацію пенсійних та страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році"
4. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 17 березня 2026 року.
Суддя Коморний О.І.