П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/5827/24-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Брезіна Т.М.
Суддя-доповідач - Слободонюк М.В. 
20 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Слободонюка М.В. 
суддів: Канигіної Т.С.  Кузьмишина В.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В : 
позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року позов задоволено частково. Зокрема, визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 13.09.2024 за №241670075109 про відмову у призначенні пенсії за вислугою років ОСОБА_1 . В решті позовних вимог відмовлено. Також стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам, в сумі 605,60 гривень.
Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії за вислугу років, оскільки останній не має необхідного стажу роботи на посадах прокурорів, визначеного статтею 86 Закону України «Про прокуратуру». Таким чином, на думку відповідача, суд неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, безпідставно скасувавши рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 у період з 15.08.1997 по 05.09.2013 проходив службу в органах внутрішніх справ, після чого наказом Прокуратури Чернівецької області від 23.12.2016 призначений з 26.12.2016 на посаду прокурора Кельменецької місцевої прокуратури Чернівецької області. 18.04.2017 позивач прийняв присягу працівника прокуратури, а наказом Прокуратури Чернівецької області від 12.03.2021 №203-к переведений з 15.03.2021 на посаду прокурора Дністровської окружної прокуратури Чернівецької області.
Згідно з послужним списком та довідкою ГУНП в Чернівецькій області від 07.03.2024 у період проходження служби в органах внутрішніх справ позивач обіймав посади слідчого з 26.06.2001 по 01.10.2003, з 01.10.2003 по 08.09.2005 та з 14.05.2009 по 26.02.2013, а також посади заступника начальника з 08.09.2005 по 01.12.2007, з 01.12.2007 по 14.05.2009 та з 26.02.2013 по 05.09.2013.
04.09.2024 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 13.09.2024 за № 241670075109 відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років ОСОБА_1 . В цьому рішенні вказано, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж позивача становить 25 років 11 місяців 07 днів, стаж за вислугу років – 23 роки 03 місяці 23 дні, в тому числі на посадах прокурорів 13 років 07 місяців 27 днів. Заявник працює на посаді прокурора з 26.12.2016 р. В трудовій книжці в записі про переведення до Дністровської окружної прокуратури з 15.03.2021 р. не зазначено посаду, на яку заявник переводиться. Отже, відповідач зробив висновок, що у заявника відсутній необхідний стаж роботи за вислугу років – 25 років, передбаченою ст. 86 Закону України «Про прокуратуру». 
Не погодившись із таким рішенням органу Пенсійного фонду, позивач звернувся до суду.
Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення пенсійного органу про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років є протиправним, оскільки відповідачем безпідставно не враховано всі періоди роботи позивача, які відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» підлягають зарахуванню до вислуги років, зокрема період роботи на посаді прокурора та періоди служби в органах внутрішніх справ, а недоліки у веденні трудової книжки не можуть бути підставою для обмеження права особи на пенсійне забезпечення. При цьому суд дійшов висновку, що спірне рішення підлягає скасуванню, однак у частині зобов`язання відповідача вчинити дії позов задоволенню не підлягає у зв`язку з тим, що порушення були усунуті відповідачем під час повторного розгляду заяви позивача.
Колегія суддів погоджується з цими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
У відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.
Так, правове регулювання пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури установлено у статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VІІ (далі - Закон №1697).
Відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону №1697 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Згідно з ч.2 ст.86 Закону №1697 пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Частиною 6 статті 86 Закону №1697 визначено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.
Відповідно до ч. 8 ст. 86 Закону №1697 право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавство розрізняє поняття «вислуги років, що дає право на пенсію» і «стажу роботи на посадах прокурорів». При цьому посади, період роботи на яких зараховується до стажу роботи на посадах прокурорів і посади, що дають право на пенсію за вислуги років, є відмінними. В той же час до вислуги років, що дає право на пенсію, включається у першу чергу стаж роботи на посадах прокурорів, який повинен бути не меншим 15 років та стаж роботи на інших посадах, визначені частиною 6 статті 86 Закону №1697, що в сукупності зі стажем роботи на посадах прокурорів (15 років) повинен становити не менше 25 років.
Судом першої інстанції встановлено, що 04.09.2024 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 13.09.2024 за №241670075109 відмовлено позивачу у призначенні такого виду пенсії з підстав відсутності необхідного стаж роботи за вислугу років – 25 років, передбаченого ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».
Так, згідно з положеннями ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Колегія суддів зазначає, що предметом спору у даній справі є правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 13.09.2024 №241670075109. 
Як вже наголошувалося судом вище, підставою для прийняття оскаржуваного рішення від 13.09.2024 за №241670075109 стали висновки відповідача, що у заявника відсутній необхідний стаж роботи за вислугу років – 25 років. При цьому, пенсійний орган вказав, що в трудовій книжці в записі про переведення до Дністровської окружної прокуратури з 15.03.2021 не зазначено посаду, на яку заявник переводиться.
З приводу вказаних доводів відповідача, колегія суд враховує, що спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 р. затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).
Відповідно до п. 2.4 вказаної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки, в т.ч. внесення до неї записів є підприємство роботодавець.
Колегія суддів зауважує на тому, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Відповідний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі №754/14989/15-а.
Крім того, відповідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Матеріали справи містять копію трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , яка містить записи про роботу, зокрема: з 26.12.2016 призначений на посаду прокурора Кельменецької місцевої прокуратури Чернівецької області; 18.04.2017 прийняв присягу працівника прокуратури; з 15.03.2021 переведений на посаду Дністровської окружної прокуратури Чернівецької області згідно наказу № 203к від 12.03.2021. Отже, в записі про переведення до Дністровської окружної прокуратури з 15.03.2021 не зазначено посаду, на яку позивач переводиться. Поряд із цим, згідно копії наказу Прокуратури Чернівецької області від 12.03.2021 № 203-к вказано про переведення позивача на посаду прокурора Дністровської окружної прокуратури Чернівецької області з 15.03.2021.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що період роботи позивача на посаді прокурора з 26.12.2016 до моменту звернення до пенсійного органу із заявою від 04.09.2024 підлягає зарахуванню до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини восьмої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII до такого стажу підлягає зарахуванню не лише робота на посадах прокурорів, а й робота на посадах слідчих органів внутрішніх справ та на посадах заступників начальників органів внутрішніх справ.
Як убачається з наявних у матеріалах справи послужного списку та довідки ГУНП в Чернівецькій області від 07.03.2024 року, позивач проходив службу на посадах слідчого у періоди з 26.06.2001 по 01.10.2003, з 01.10.2003 по 08.09.2005, з 14.05.2009 по 26.02.2013, а також обіймав посади заступника начальника у періоди з 08.09.2005 по 01.12.2007, з 01.12.2007 по 14.05.2009 та з 26.02.2013 по 05.09.2013, що також підлягає врахуванню при обчисленні стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, на момент прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області рішення від 13.09.2024 №241670075109 відповідачем було допущено порушення вимог чинного законодавства при визначенні стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, зокрема безпідставно не враховано усі періоди його роботи на посаді прокурора, а також періоди служби на посадах в органах внутрішніх справ, що призвело до неправильного обчислення відповідного стажу та, як наслідок, до передчасного висновку про відсутність у позивача права на призначення пенсії.
Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що після прийняття вказаного рішення, на підставі листа Головного управління Пенсійного фонду України від 24.09.2024, відповідачем було здійснено повторний розгляд заяви позивача від 04.09.2024 та прийнято нове рішення від 30.09.2024 №241670075109, яким фактично проведено новий розрахунок стажу позивача, у тому числі з урахуванням усіх спірних періодів роботи. Із змісту зазначеного рішення вбачається, що відповідачем включено до стажу за вислугу років як періоди роботи на посадах слідчого та заступника начальника органів внутрішніх справ, так і період роботи позивача на посаді прокурора з 26.12.2016.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що під час прийняття рішення від 30.09.2024 №241670075109 відповідачем фактично усунуто порушення, допущені при прийнятті попереднього рішення від 13.09.2024, шляхом нового обрахунку стажу позивача.
Водночас, враховуючи, що рішення від 30.09.2024 №241670075109 позивачем не оскаржено, а відтак не є предметом розгляду у даній справі, тому суд першої інстанції правомірно не надавав оцінку підставам відмови у призначенні пенсії, викладених у цьому рішенні, що узгоджується з вимогами частини другої статті 9 КАС України щодо розгляду справи в межах заявлених позовних вимог.
При цьому, беручи до уваги той факт, що матеріали справи не містять доказів скасування рішення від 13.09.2024 №241670075109, а отже, у правовому полі одночасно існують два рішення, прийняті за результатами розгляду однієї і тієї ж заяви позивача, що створює правову невизначеність та може порушувати права останнього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та наявності підстав для скасування такого рішення відповідача від 13.09.2024 №241670075109.
Отже, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий	 		Слободонюк М.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Канигіна Т.С.    Кузьмишин В.М.