П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/1259/26	
Головуючий в 1 інстанції: Величко А.В.
дата складання повного тексту
ухвали суду 10.02.2026 року;
м. Миколаїв
П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючої судді Казанчук Г.П.
Суддів: Єщенка О.В., Градовського Ю.М.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування постанови від 12.01.2026, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 09 лютого 2026 року звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, у вигляді штрафу та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, зобов`язати відповідача виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів "Оберіг" відомості про перебування позивача у розшуку.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасувати постанови про накладення адміністративного стягнення та зобов`язання вчинити певні дії передано на розгляд до Центрального районного суду міста Миколаєва.
Не погодившись зі зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року по справі №400/1259/26 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; направити справу до Миколаївського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Апелянт вказує на неправильну кваліфікацію предмета спору та ігнорування ст. 19 КАС України, з огляду на те, що суд першої інстанції помилко звів предмет позову лише до оскарження штрафу, однак предметом позову є комплексний захист прав, де скасування штрафу є лише одним з елементів, а саме:
- визнання протиправними дій ТЦК щодо внесення недостовірних відомостей (статусу «у розшуку») до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг»;
- зобов`язання вчинити дії щодо актуалізації даних у Реєстрі на підставі статусу ВПО та наявності інвалідності ІІ групи.
Апелянт зазначає, що це вимоги стосуються управлінської діяльності суб`єкта владних повноважень, які регулюються ст.19 КАС України.
Також апелянт покликається на статтю 21 КАС України, згідно якої заявлена ним вимоги про скасування постанови про штраф є похідною від вимоги про визнання протиправними дій ТЦК щодо обліку його даних.
Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Направляючи адміністративну справу за підсудністю до місцевого загального адміністративного суду, Миколаївський окружний адміністративний суд виходив з того, що дії відповідача що заявлений спір не підсудний Миколаївському окружному адміністративному суду.
При цьому, з огляду на висновок про те, що предметом спору у даній справі є оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у порядку КУпАП, суд першої інстанції дійшов висновку, що розгляд даної справи віднесений до компетенції саме місцевого загального суду як адміністративного суду, а не окружного адміністративного суду.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).
За змістом пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до вимог статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).
Отже, до справ адміністративної юрисдикції належать публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення.
Стосовно терміну «владні управлінські функції», то зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої він може впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.
Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Згідно з вимогами п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
В даному випадку позивач оскаржує постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.01.2025 року про накладення на нього адміністративного стягнення та просить зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» відомості про перебування ОСОБА_2 у розшуку.
Перш за все, колегія суддів зауважує, що при подачі позовної заяви позивачем завлено дві позовні вимоги, натомість вже в апеляційній скарзі позивач зазначає про інші позовні вимоги, які не були зазначені у позовній заяві. Тобто, належність інших вимог до предмету адміністративною юрисдикції, які зазначив позивач в апеляційній скарзі, не вирішував суд першої інстанції.
Водночас, позовна вимоги про зобов`язання виключення відомостей з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів не відносить до справ пов`язаних із притягненням до адміністративної відповідальності.
Зі змісту позовних вимог слідує, що протиправні, як на думку позивача, дії ІНФОРМАЦІЯ_3 призвели до порушення прав та інтересів позивача та створили для нього негативні наслідки, оскільки він не переховувався, оновив дані через «Резерв+» та має офіційний статус ВПО з отриманням державних виплат. Зазначає, що внесення відомостей про перебування позивача в розшуку, як за позицією заявника, є інструментом незаконного тиску.
Таким чином зі змісту позовних вимог та суб`єктного складу учасників справи вбачається, що в даному випадку позивач визначив як предмет спору, окрім скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, зобов`язання виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про перебування його у розшуку, саме як суб`єкта владних повноважень.
Вказаний висновок колегією суддів зроблений на підставі таких нормативно-правових актів.
Статтею 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що у разі невиконання під час мобілізації громадянином обов`язків, передбачених частинами першою, третьою статті 22 цього Закону, та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки звертається до органів та підрозділів, що входять до системи поліції, щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення такого громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Аналогічні положення містить пункт 15 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560, згідно з яким керівники районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з набранням чинності Указом Президента України про оголошення (продовження) мобілізації та/або з отриманням розпорядження відповідного керівника обласного (Київського та ІНФОРМАЦІЯ_5 з визначеними строками та обсягами призову резервістів та військовозобов`язаних звертаються до територіального органу (підрозділу) поліції для адміністративного затримання та доставлення до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Також пунктом 16 зазначеного Порядку №560 передбачено, що керівники територіальних органів (підрозділів) поліції з набранням чинності Указом Президента України про оголошення (продовження) мобілізації та/або з отриманням розпорядження про проведення заходів мобілізації відповідного голови (начальника) обласної, Київської та Севастопольської міської, районної держадміністрації (військової адміністрації) організовують за зверненням територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ або розвідувальних органів України, адміністративне затримання та доставлення органами (підрозділами) поліції до зазначених центрів та органів резервістів та військовозобов`язаних, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Адміністративне затримання таких осіб здійснюється незалежно від їх місця перебування на військовому обліку. У такому разі особа доставляється до найближчого територіального центру комплектування та соціальної підтримки або органів СБУ, або відповідних підрозділів розвідувальних органів.
Крім того забезпечують внесення до реєстрів та баз (банків) даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС, інформацію про осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справах за якими здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки; повідомляють районному (міському) територіальному центру комплектування та соціальної підтримки про неможливість здійснити адміністративне затримання та доставлення протягом 30 календарних днів до такого центру осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_4 наділений правом на звернення до органів та підрозділів, що входять до системи поліції, через перебування особи в розшуку, щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення такого громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки в силу Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», який встановлює, зокрема, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
З огляду на це, на підставі закону, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки наділені певними повноваженнями, необхідними для виконання завдань та функцій держави, що покладені на нього.
Крім того згідно положень Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, є органами ведення Реєстру (ч.8 ст.5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів»).
Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів це інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 , як суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, та направлені на захист порушеного саме в публічно-правових відносинах права позивача, тому розгляд таких вимог повинен здійснюватися окружним адміністративним судом.
Так, згідно з вимогами ст.260 КУпАП, у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Таким чином адміністративне затримання особи є заходом забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, який вживається з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, а також з метою забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення.
Статтею 267 КУпАП передбачено право оскарження, в тому числі до суду, заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення, до яких відноситься і затримання особи.
Вказане свідчить про те, що дії по внесенню до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та можуть бути оскаржені, і такі дії суб`єктів владних повноважень не стосуються притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому не підлягають розгляду місцевими загальними судами як адміністративними в порядку ст. 286 КАС України.
Однак в даному випадку позивачем не оскаржуються дії суб`єктів владних повноважень по вжиттю заходів забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, передбачених ст.260 КУпАП.
Також слід зазначити, що відповідно до положень статті 235 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), розглядаються територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Статтею 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що вимоги про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо виключення з реєстру відомостей про перебування ОСОБА_1 у розшуку не стосуються дій щодо притягнення його до адміністративної відповідальності.
Статтею 21 КАС України визначено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.
Якщо справа щодо пов`язаних вимог територіально підсудна різним місцевим адміністративним судам, то її розглядає один з цих судів за вибором позивача.
Якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) - місцевому загальному суду як адміністративному суду, таку справу розглядає окружний адміністративний суд.
Колегія суддів зазначає, що у заявленому позивачем позові одна позовна вимога про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності підсудна місцевому загальному суду як адміністративному, а інша - щодо зобов`язання виключити з Реєстру підсудна окружному адміністративному суду, а тому в силу приписів ст.21 КАС України, адміністративний позов ОСОБА_1 підсудна Миколаївському окружному адміністративному суду.
За таких обставин підстави для висновку про те, що дана справа підсудна місцевому загальному суду як адміністративному в порядку ст.286 КАС України відсутні, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність направлення даної справи за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва.
Згідно з вимогами ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За наслідком апеляційного перегляду справи колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає встановленим у статті 242 КАС України критеріям законності та обґрунтованості, оскільки постановлена судом першої інстанції з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, а тому, на підставі ст.320 КАС України, ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 316, 320, 321, 325, 327 КАС України, суд апеляційної інстанції, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року скасувати.
Направити справу №400/1259/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 до Миколаївського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча-суддя Г.П.Казанчук

Судді О.В.Єщенко

Ю.М.Градовський