Справа № 420/42233/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якій позивач просить: 
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо нездійснення нарахування та виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 , його повнолітній доньці ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) починаючи з дня набуття військовослужбовцем статусу зниклого безвісти; 
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нараховувати та виплачувати грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 , його повнолітній доньці ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) починаючи з дня набуття військовослужбовцем статусу зниклого безвісти та до моменту зміну статусу зниклого безвісти ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 , є дочкою безвісті зниклого, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зник 05.07.2025 в ході виконання бойового завдання в районі н.п. Садки Сумського району, Сумської області, який проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
06.11.2025 року адвокат Лук`янова А.О. звернулася в інтересах ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату грошового забезпечення зниклого безвісті, який зник безвісти 05.07.2025 року під час виконання бойового завдання, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884. В якості додатків до заяви було додано: ордер в інтересах ОСОБА_1 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Лук`янової А.О., копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копію паспорта заявника; копію картки платника податків; довідка за реквізитами банківського рахунку. 
В ході телефонної розмови із представником НОМЕР_4 прикордонного загону імені полковника ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_4 , стало відомо, що ОСОБА_1 відмовлено у виплаті грошового забезпечення зниклого безвісти. Зі слів представника ОСОБА_5 , ОСОБА_1 не має права на вказані виплати, однак на прохання надати письму відповідь на заяву про виплату грошового забезпечення зниклого безвісті представник ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив, що вони надішлють відповідь. Через декілька днів після телефонної розмови, зі спливом 15 календарних днів з моменту звернення із заявою, представник ОСОБА_1 адвокат Лук`янова А.О. повторно зателефонувала представнику ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 із проханням надіслати відповідь на заяву від 06.11.2025 року про виплату грошового забезпечення зниклого безвісті. Однак, в ході бесіди не вдалося досягти вказаної мети. У зв`язку із вищевикладеним, наразі у позивача не має відповіді на вказану заяву, не зважаючи на передбачені законом строки, а саме п. 4 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти» Затвердженого Постановою КМУ № 884 від 30.11.2016 передбачено, що рішення про виплату або відмову у виплаті грошового забезпечення у письмовій формі доводиться до відома заявника протягом 15 календарних днів з дня подання заяви про виплату з обов`язковим зазначенням підстави у разі відмови у такій виплаті. 
Позивач уважає протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати їй грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 , починаючи з дня набуття військовослужбовцем статусу зниклого безвісти, а тому звернулася до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою суду від 25.12.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, позивачу надано час для усунення недоліків шляхом надання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.
02.01.2025 року до Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків зазначених в ухвалі від 25.12.2025 року.
Ухвалою від 06.01.2026 року суд відкрив провадження в адміністративній справі, ухвалив розгляд справи № 420/42233/25 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначив судове засідання на 03.02.2026 року.
19.01.2026 року до Одеського окружного адміністративного суду від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до відзиву відповідач проти задоволення позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні. 
В обґрунтування своєї позиції військова частина НОМЕР_1 зазначає, що 06.11.2025 на електронну адресу відповідача надійшла заява про виплату грошового забезпечення зниклого безвісті за підписом адвоката Лук`янової А.О. (реєстраційний № Л-2371 від 06.11.2025). Відповідачем на вищезазначену заяву було надано відповідь від 20.11.2025 № 03.3/ Л-2371/2449 та направлено поштовим зв`язком через АТ «Укрпошта» (номер поштового відправлення 6860914087270). Відповідно до інформації з офіційного сайту АТ «Укрпошта» розділ «Трекінг», по зазначеному вище номеру поштового відправлення 26.11.2025 відбулась невдала спроба вручення відправлення. В подальшому 10.12.2025 відбулось повернення Відправнику (закінчення встановленого терміну зберігання) відповіді адвокату Лук`яновій А.О. від 20.11.2025 № 03.3/Л-2371/2449.
Також відповідач вказує, що соби, які мають право на отримання виплати частки грошового забезпечення, визначені в абз. 4, 5 ч. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII. Так, у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону частка від 50% грошового забезпечення першочергово виплачується рівними частками: дружині; законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей; дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам; батькам військовослужбовців. У різі відсутності вище переліченої категорії громадян частка від 20% грошового забезпечення виплачується рівними частками: повнолітнім дітям; рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Відповідно до п. 3 Порядку від 30.11.2016 № 884, виплата грошового забезпечення здійснюється з дня зникнення безвісти, визначеним особам за їх заявою на ім`я командира військової частини. Отже, особи, визначені в абз. 4, 5 ч. 6 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII, мають право за їх власною заявою звернутися на ім`я командира військової частини, в списках особового складу якого перебуває зниклий безвісти військовослужбовець, щодо виплати їм частки грошового забезпечення, з урахуванням зазначених особливостей.
Відповідач зауважує, що Порядком від 30.11.2016 № 884 визначено виключно особисте звернення визначених суб`єктів звернення з заявою до командира військової частини про виплату належної частки грошового забезпечення. Заява про виплату грошового забезпечення зниклого безвісті від 06.11.2025 (реєстраційний № Л-2371 від 06.11.2025) надійшла за підписом та від імені адвоката Лук`янової Альони Олександрівни. Так, дійсно, адвокат здійснюючи свою діяльність має право на складення заяв та направляти їх, представництво інтересів фізичних осіб в органах державної влади. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Ордер підтверджує право на надання правничої допомоги, але не підтверджує особисте волевиявлення одержувача бюджетних коштів, отже цей документ не може слугувати підставою для виникнення фінансових зобов`язань держави та неналежного заявника. Відсутність у Порядку від 30.11.2016 № 884 положень про представництво є свідомим рішенням законодавця. Цей Порядок детально регламентує: коло осіб, перелік документів, підстави виплати, строки але не містить жодної норми, яка дозволяє подання заяви від імені адвоката, або передбачає підтвердження повноважень представника. Відповідач не наділений дискрецією розширювати Порядок, відповідач діє виключно в межах повноважень визначених законодавством та не вправі самостійно тлумачити Порядок розширено, також допускати інший спосіб подання заяви, ніж передбачений нормативним документом. Крім того, Позивач не позбавлена права звернутися до командира військової частини самостійно з відповідною заявою та додати до неї визначені порядком документи. Формальне дотримання спеціальної процедури виплати бюджетних коштів не є надмірним формалізмом, а є обов`язком суб`єкта владних повноважень (ч. 2 ст. 19 Конституції України).
Крім того, відповідач вказує, що у батька позивачки також є син ОСОБА_7 , та брат ОСОБА_8 , що підтверджується відомостями, наявними в його особовій справі. 
З огляду на наведене, відповідач уважає, що жодної бездіяльності з його боку здійснено не було. Жодної заяви від позивачки щодо нарахування їй частки грошового забезпечення зниклого безвісти батька на адресу військової частини не надходило, тому офіційних відмов від військової частини позивач не отримувала.
22.01.2026 року до суду від позивача надійшла заява про зміну предмету спору, в якій вона зазначила, що під час написання позовної заяви була допущена технічна помилка, у зв`язку із чим помилково було зазначено ПІБ зниклого безвісти військовослужбовця – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , насправді ж, вірним є ПІБ зниклого безвісти військовослужбовця є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З огляду на викладене, позивач просить змінити предмет позовної заяви, а саме: визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо нездійснення нарахування та виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 , його повнолітній доньці ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) починаючи з дня набуття військовослужбовцем статусу зниклого безвісти; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нараховувати та виплачувати грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 , його повнолітній доньці ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) починаючи з дня набуття військовослужбовцем статусу зниклого безвісти та до моменту зміну статусу зниклого безвісти ОСОБА_2 
22.01.2026 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому вона просить суд витребувати у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) особисте розпорядження на випадок полону та особисте розпорядження на випадок загибелі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також особову справу ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 клопотання мотивовано тим, що витребовувані документи можуть підтвердити незаконність, протиправність дій військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, за період з 05 липня 2025 року по теперішній час військовослужбовця ОСОБА_2 його повнолітній доньці ОСОБА_1 .
22.01.2026 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що п. 4 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти» Затвердженого Постановою КМУ № 884 від 30.11.2016 передбачено, що рішення про виплату або відмову у виплаті грошового забезпечення у письмовій формі доводиться до відома заявника протягом 15 календарних днів з дня подання заяви про виплату з обов`язковим зазначенням підстави у разі відмови у такій виплаті, як зазначено у відповіді залученій до матеріалів справи, відповідач отримав заяву 06.11.2025 року, відповідь оформив 20.11.2025, нібито відправив 24.11.2025 року, тобто зі спливом строку визначеного діючим законодавством, що можливо розцінювати як відмову. Щодо позиції що у батька позивача також є син ОСОБА_7 , та брат ОСОБА_8 , що підтверджується відомостями, наявними в його особовій справі, то ОСОБА_8 не відноситься до категорії громадян, які можуть отримувати виплату грошового забезпечення у зв`язку із зникненням безвісти ОСОБА_2 , оскільки відповідно до вимог законодавства, особи, які мають право на отримання виплати частки грошового забезпечення, визначені в абз. 4, 5 ч. 6 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII. ОСОБА_2 не є законним представником ОСОБА_8 . Окрім того, син ОСОБА_2 наразі перебуває за межами території України та написав заяву про відмову від виплати грошового забезпечення. Також представник позивача зазначає, що в Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 не визначено виключно особисте звернення визначених суб`єктів звернення з заявою до командира військової частини про виплату належної частки грошового забезпечення. Тому позиція відповідача щодо особистого звернення ОСОБА_1 є необґрунтованою, оскільки в інтересах ОСОБА_1 діяв її представник в рамках укладеного договору про надання правової допомоги, що не є порушення норм діючого законодавства.
30.01.2026 року до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що позивач зазначає, що ОСОБА_2 не є законним представником ОСОБА_8 , хоча жодим з доказів цього не підтверджує. Жодних відмов від виплати грошового забезпечення сина ОСОБА_2 – ОСОБА_7 на адресу відповідача не надходило. Про те, що представник позивачки діяла в рамках укладеного договору про надання правової допомоги відомо тільки позивачці та її представниці, жодних договорів прикладено до заяви про виплату грошового забезпечення зниклого безвісті за підписом адвоката Лук`янової А.О не було, відповідач надав суду всі документи, які представниця позивачки додала до заяви. Твердження позивача про те, що не визначено виключно особисте звернення визначених суб`єктів звернення з заявою до командира військової частини про виплату належної частки грошового забезпечення не відповідає вимогам п. 3 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 30.11.2016 № 884, в якому зазначено виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, визначеним особам за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації). Позивач не позбавлена права звернутися до командира військової частини самостійно з відповідною заявою та додати до неї визначені порядком документи. Станом на дату подання заперечення жодних заяв від позивачки не надходило. 
В судове засідання, призначене на 03.02.2026 року, з`явився представник відповідача. Позивач або її представник в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно. 
В судовому засіданні на обговорення учасників справи поставлено питання про прийняття до розгляду заяви позивача про зміну предмету позову по справі.
Представник відповідача не заперечував проти прийняття до розгляду заяви про зміну предмету позову. 
Суд, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 03.02.2026 року, прийняв до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову по справі та продовжив розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, з наступними позовними вимогами: визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо нездійснення нарахування та виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 , його повнолітній доньці ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) починаючи з дня набуття військовослужбовцем статусу зниклого безвісти; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нараховувати та виплачувати грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 , його повнолітній доньці ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) починаючи з дня набуття військовослужбовцем статусу зниклого безвісти та до моменту зміну статусу зниклого безвісти ОСОБА_2 .
В судовому засіданні на обговорення учасників справи поставлено клопотання представника позивача про витребування доказів.
Представник відповідача не заперечував проти задоволення клопотання представника позивача про витребування доказів.
Ухвалою від 03.02.2026 року суд задовольнив клопотання представника позивача про витребування доказів та витребував від ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) докази по справі, а саме належним чином завірені копії: особистого розпорядження на випадок полону та особистого розпорядження на випадок загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; особової справи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в частині, що стосується предмета спору.
Суд, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 03.02.2026 року, відклав судове засідання на 03.03.2026 року.
10.02.2026 року до суду відповідачем подано докази витребувані ухвалою від 03.02.2026 року.
В судове засідання, призначене на 03.03.2026 року, з`явився представник відповідача. 
Позивач або її представник в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно. До суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.
В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.
Суд в судовому засіданні з`ясував думку учасників справи щодо продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.
Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 03.03.2026 року, суд задовольнив клопотання учасників справи та на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданого 15.03.2006 року Виконкомом Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області.
ОСОБА_2 проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), що не заперечується відповідачем 
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (по особовому складу) від 16.07.2025 року № 526-ОС старшого солдата ОСОБА_2 зараховано в розпорядження начальника НОМЕР_4 прикордонного загону (в/ч НОМЕР_1 ) згідно з підпунктом 8 пункту 127 Положення (коли більше десяти днів відсутні відомості про місцезнаходження військовослужбовця, — до повернення військовослужбовця до органу Держприкордонслужби (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ним військової служби) або до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення померлим).
Згідно з висновком службового розслідування щодо з`ясування причин та обставин, що призвели до втрати зв`язку із військовослужбовцем ОСОБА_2 від 25.07.2025 року № 03.3/1190/25-Вн, комісією з розслідування зроблений наступний висновок: факт втрати зв`язку 05.07.2025 з військовослужбовцями відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_5 старшим солдатом ОСОБА_2 мав місце та стався, в районі н.п. Садки Сумського району, Сумської області, під час виконання бойових (спеціальних) завдань в районах ведення бойових дій з відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України. Фактів порушення законодавства, ознак адміністративного або кримінального правопорушень з боку старшого солдата ОСОБА_2 , в ході проведення службового розслідування не встановлено. За матеріалами службового розслідування достовірно підтвердити або спростувати загибель (смерть) старшого солдата ОСОБА_2 з об`єктивних причин, не представляється за можливе. 
Позивачем отримано сповіщення № 1/8952 від 04.08.2025 року від ІНФОРМАЦІЯ_6 про те, що її батько інспектор прикордонної служби 2 категорії навідник-оператор третього відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_2 , зник безвісти під час бою в районі населеного пункту н.п. Садки, Сумської області.
Адвокат Лук`янова Альона Олександрівна в інтересах ОСОБА_1 звернулася до командира ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) з заявою від 06.11.2025 року про виплату грошового забезпечення зниклого безвісті, в якій просила: нараховувати і виплачувати ОСОБА_1 , грошове забезпечення безвісно відсутнього, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зник 05.07.2025 в ході виконання бойового завдання в районі н.п. Садки Сумського району, Сумської області, 3 який проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 .
До вказаної заяви було додано: копію ордеру; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копія паспорту громадянина України та РНОКПП ОСОБА_1 ; довідку за реквізитами банківського рахунку.
ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) підготовлено на імя адвоката Лук`янової Альони Олександрівни відповідь від від 20.11.2025 року № 03.3/ Л-2371/2449, в якій повідомлено: «у зв`язку з прийняттям Закону України від 8 жовтня2024 року № 3995 «Про внесення змін до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» виплата грошового забезпечення здійснюється в першу чергу рівними частками, що в загальній сумі не перевищує 50% грошового забезпечення - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені), в другу чергу рівними частками, що в загальній сумі не перевищує 20% виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником, яких є військовослужбовець. Враховуючи вищевикладене, за наявності законних підстав, пропоную ОСОБА_9 звернутися з заявою та відповідними документами до ІНФОРМАЦІЯ_1 для отримання належної частини грошового забезпечення батька.».
Вказуну відповідь направлено на поштову адресу адвоката, вказану у заяві від 06.11.2025 року, поштовим зв`язком через АТ «Укрпошта» (номер поштового відправлення 6860914087270). Відповідно до інформації з офіційного сайту АТ «Укрпошта» розділ «Трекінг», по зазначеному вище номеру поштового відправлення 26.11.2025 року відбулась невдала спроба вручення відправлення. В подальшому 10.12.2025 відбулось повернення Відправнику (закінчення встановленого терміну зберігання).
Позивач уважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати їй грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 , починаючи з дня набуття військовослужбовцем статусу зниклого безвісти, звернулася до суду з даною позовною заявою.
Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, та вирішуючи спір по суті, суд зазначає що на виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Закон №2011-XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 2 Закону №2011-XII установлено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до пункту 2 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Законом №3995-ІХ (набрав чинності з 20 січня 2025 року, введено в дію з 01 лютого 2025 року) пункт 6 статті 9 Закону №2011-XIIвикладено в новій редакції:
«За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.
Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення.».
Відповідно до пункту 2 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260), грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Згідно з пунктом 8 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.
Пунктом 3 розділу ХХХ Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, зокрема безвісно відсутніми (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.
Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 (далі - Порядок №884).
Цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).
Відповідно до пункту 2 Порядку №884 за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 884, за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
На виконання пункту 4 Порядку № 884, виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).
Пунктом 5 Порядку № 884 встановлено, що командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.
У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.
Пунктом 6 Порядку №884, серед іншого, визначено, що виплата грошового забезпечення здійснюється:
особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями;
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені);
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.
У разі неподання визначеними особами заяв про виплату належне не виплачене грошове забезпечення визначеним особам та військовослужбовцям: виплачується військовослужбовцям з дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; включається до складу спадщини з дати складення актового запису про смерть.
Згідно з пунктом 7 Порядку № 884, виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. 
Отже, зміст вказаних норм, дає підстави дійти висновку про те, що виплата грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця здійснюється лише тим членам його сім`ї, які вказані у пункті 7 Порядку № 884. Для отримання виплати, такий член сім`ї подає відповідну заяву командиру військової частини, до якої додає визначені документи. За результатами розгляду заяви та поданих документів, протягом 15 днів командир приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.
В силу приписів Закону №2011-ХІІ та Порядку №884 виплата грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця здійснюється з дня зникнення безвісти таким членам його сім`ї: дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені).
Водночас, виплата грошового забезпечення повнолітнім дітям здійснюється лише у разі відсутності осіб, зазначених в абзаці четвертому пункту 6 статті 9 Закону №2011-ХІІ, тобто осіб, наведених вище, або у разі коли повнолітня дитина є дитиною з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку).
Судом встановлено, що відповідно до наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (по особовому складу) від 16.07.2025 року № 526-ОС старшого солдата ОСОБА_2 зараховано в розпорядження начальника НОМЕР_4 прикордонного загону (в/ч НОМЕР_1 ) згідно з підпунктом 8 пункту 127 Положення (коли більше десяти днів відсутні відомості про місцезнаходження військовослужбовця, — до повернення військовослужбовця до органу Держприкордонслужби (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ним військової служби) або до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення померлим).
Згідно з висновком службового розслідування щодо з`ясування причин та обставин, що призвели до втрати зв`язку із військовослужбовцем ОСОБА_2 від 25.07.2025 року № 03.3/1190/25-Вн, комісією з розслідування зроблений наступний висновок: факт втрати зв`язку 05.07.2025 з військовослужбовцями відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_5 старшим солдатом ОСОБА_2 мав місце та стався, в районі н.п. Садки Сумського району, Сумської області, під час виконання бойових (спеціальних) завдань в районах ведення бойових дій з відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України. Фактів порушення законодавства, ознак адміністративного або кримінального правопорушень з боку старшого солдата ОСОБА_2 , в ході проведення службового розслідування не встановлено. За матеріалами службового розслідування достовірно підтвердити або спростувати загибель (смерть) старшого солдата ОСОБА_2 з об`єктивних причин, не представляється за можливе. 
Позивачем отримано сповіщення № 1/8952 від 04.08.2025 року від ІНФОРМАЦІЯ_6 про те, що її батько інспектор прикордонної служби 2 категорії навідник-оператор третього відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_2 , зник безвісти під час бою в районі населеного пункту н.п. Садки, Сумської області.
У спірних правовідносинах, факт того, що ОСОБА_2 зник безвісти під час виконання бойового завдання із забезпеченням національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в районі н.п. Садки Сумського району, Сумської області підтверджується повідомленням № 1/8952 від 04.08.2025 року та не заперечується відповідачем.
Судом встановлено, що позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданого 15.03.2006 року Виконкомом Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області.
У цій справі судом встановлено, що з метою отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 адвокат Лук`янова Альона Олександрівна в інтересах ОСОБА_1 звернулася до командира ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) з заявою від 06.11.2025 року про виплату грошового забезпечення зниклого безвісті, в якій просила: нараховувати і виплачувати ОСОБА_1 , грошове забезпечення безвісно відсутнього, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зник 05.07.2025 в ході виконання бойового завдання в районі н.п. Садки Сумського району, Сумської області, 3 який проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 .
До вказаної заяви було додано: копію ордеру; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копія паспорту громадянина України та РНОКПП ОСОБА_1 ; довідку за реквізитами банківського рахунку.
ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) підготовлено на імя адвоката Лук`янової Альони Олександрівни відповідь від від 20.11.2025 року № 03.3/ Л-2371/2449, в якій повідомлено: «у зв`язку з прийняттям Закону України від 8 жовтня2024 року № 3995 «Про внесення змін до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» виплата грошового забезпечення здійснюється в першу чергу рівними частками, що в загальній сумі не перевищує 50% грошового забезпечення - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені), в другу чергу рівними частками, що в загальній сумі не перевищує 20% виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником, яких є військовослужбовець. Враховуючи вищевикладене, за наявності законних підстав, пропоную ОСОБА_9 звернутися з заявою та відповідними документами до ІНФОРМАЦІЯ_1 для отримання належної частини грошового забезпечення батька.».
Вказану відповідь направлено на поштову адресу адвоката, вказану у заяві від 06.11.2025 року, поштовим зв`язком через АТ «Укрпошта» (номер поштового відправлення 6860914087270). Відповідно до інформації з офіційного сайту АТ «Укрпошта» розділ «Трекінг», по зазначеному вище номеру поштового відправлення 26.11.2025 року відбулась невдала спроба вручення відправлення. В подальшому 10.12.2025 відбулось повернення Відправнику (закінчення встановленого терміну зберігання).
Таким чином, суд дійшов висновку, що протягом 15 днів з моменту отримання заяви адвоката Лук`янової Альони Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 від 06.11.2025 відповідач не прийняв рішення про виплату грошового забезпечення або про відмову у її виплаті, лише запропоновано самій ОСОБА_1 звернутися з заявою та відповідними документами до ІНФОРМАЦІЯ_1 для отримання належної частини грошового забезпечення батька.
Суд зазначає, що незважаючи на те, що сам позивач не подавав заяву про виплату грошового забезпечення зниклого безвісти батька, як то передбачено пунктом 4 Порядку № 884, але враховуючи що його волевиявлення стосовно отримання такого забезпечення було висловлено у заяві, поданій адвокатом Лук`яновою Альоною Олександрівною в інтересах ОСОБА_1 , цю заяву можна розцінити як заяву про виплату грошового забезпечення, яка має бути розглянута у встановлені Порядком № 884 строки, з огляду на наступне.
Чинне законодавство України передбачає право особи реалізовувати свої права як особисто, так і через представника.
При цьому постанова Кабінету Міністрів України №448, яка регулює порядок виплати грошового забезпечення, визначає коло осіб, які мають право на відповідні виплати, однак не містить заборони щодо реалізації такого права через представника. 
Отже, відсутність особистого подання заяви заявником або подання такої заяви його представником, за наявності належного підтвердження повноважень, не може бути самостійною підставою для відмови у її розгляді чи задоволенні, оскільки таке тлумачення призводило б до необґрунтованого обмеження права особи на ефективний захист своїх прав.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", видами адвокатської діяльності є складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.
Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги.
Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.
Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.
Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.
З огляду на приписи ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат має право на представництво особи перед органами державної влади та одним із документів, який підтверджує повноваження адвоката є ордер. 
Як вбачається з матеріалів справи, до заяви від 06.11.2025 року представник позивача надала ордер серії ВН № 1590720 від 09.10.2025 року на надання правничої допомоги ОСОБА_1 в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).
Рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року №41, з подальшими змінами, затверджено Положення про ордер на надання правничої допомоги (далі Положення №41), яке згідно з п.1 Положення, встановлює єдині для всіх адвокатів України, адвокатських об`єднань/адвокатських бюро правила виготовлення, оформлення, зберігання, обліку ордерів.
Відповідно до п.12 Положення №41 ордер повинен містити наступні реквізити: 12.1.Серію, порядковий номер ордера; 12.2. Прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правнича допомога; 12.3. Посилання на договір про надання правничої допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правничої допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; 12.4 Назву органу, у якому надається правнича допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо); 12.5. Прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правничу допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав (КДКА відповідного регіону, з 01.01.2013 року радою адвокатів відповідного регіону); номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане; 12.6. Ким ордер виданий (назву організаційної форми): адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально (із зазначенням адреси робочого місця); адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (повне найменування адвокатського бюро/адвокатського об`єднання та його місцезнаходження); 12.7. Адресу робочого місця адвоката, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, яке видає ордер; 12.8. Обмеження повноважень, якщо такі передбачені договором про надання правничої допомоги; 12.9. Дату видачі ордера; 12.10. Підпис адвоката (власноручний або електронний) який видав ордер, у разі здійснення ним індивідуальної діяльності (у графі "Адвокат"); 12.11. Підпис адвоката (власноручний або електронний) який надає правничу допомогу, якщо ордер, виданий адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (у графі "Адвокат"); 12.12. Підпис (власноручний або електронний) керівника адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, відтиск печатки адвокатського бюро/адвокатського об`єднання (за наявності) у випадку, якщо ордер видається адвокатським бюро/адвокатським об`єднанням. Під час дії воєнного стану на території України, реквізити, передбачені цим підпунктом можуть оформлятись у відповідності до п.10 цього Положення; 12.13. Двовимірний штрих-код (QR-код) з посиланням на профайл адвоката в ЄРАУ; 12.14. Реквізити 12.1, 12.5 (крім номера посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане), 12.6, 12.7, 12.8 генеруються автоматично, всі інші реквізити ордера заповнюються адвокатом самостійно з метою збереження адвокатської таємниці; 12.15. Ордер вважається підписаним адвокатом (керівником адвокатського бюро/адвокатського об`єднання), якщо у графі "Адвокат" міститься або власноручний (фізичний) підпис; або ордер засвідчено електронним підписом; або електронним підписом засвідчено документ, додатком до якого є ордер.
З урахуванням вищенаведеного, суд констатує, що наданий разом із заявою про виплату грошового забезпечення зниклого безвісти батька ордер на надання правничої допомоги містить всі реквізити передбачені п.12 Положення № 41 є належним доказом повноважень адвоката Лук`янової Альони Олександрівни щодо подання в інтересах ОСОБА_1 заяви про виплату грошового забезпечення зниклого безвісти батька.
Таким чином, відповідачем протиправно нездійсненно розгляд заяви від 06.11.2025 року про виплату грошового забезпечення зниклого безвісти батька по суті з підстав необхідності саме ОСОБА_1 звернутися з заявою та відповідними документами до ІНФОРМАЦІЯ_1 для отримання належної частини грошового забезпечення батька.
Підсумовуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку про наявність у спірних правовідносинах протиправної бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нерозгляду по суті заяви про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_2 , поданої в її інтересах адвокатом Лук`яновою Альоною Олександрівною 06.11.2025 року.
Щодо зобов`язання відповідача нараховувати та виплачувати позвачу грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 , починаючи з дня набуття військовослужбовцем статусу зниклого безвісти та до моменту зміну статусу зниклого безвісти ОСОБА_2 , суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З огляду на те, що заява про виплату грошового забезпечення фактично військовою частиною не розглядалась, рішення за результатами її розгляду не приймалось, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 , суд вважає передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.
Крім того, суд наголошує, що в силу приписів Закону №2011-ХІІ та Порядку №884 виплата грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця здійснюється з дня зникнення безвісти таким членам його сім`ї: дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені).
Водночас, виплата грошового забезпечення повнолітнім дітям здійснюється лише у разі відсутності осіб, зазначених в абзаці четвертому пункту 6 статті 9 Закону №2011-ХІІ, тобто осіб, наведених вище, або у разі коли повнолітня дитина є дитиною з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку).
Як убачається з матеріалів справи, у батька позивачки також є син ОСОБА_7 та брат ОСОБА_8 , що підтверджується відомостями, наявними в його особовій справі. 
За таких обставин, з врахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що належним способом захисту та відновлення порушених прав позивача у цій справі є зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) розглянути по суті заяву про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_2 , подану в її інтересах адвокатом Лук`яновою Альоною Олександрівною 06.11.2025 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд вважає, що саме такий спосіб захисту порушеного права позивача є належним та достатнім в даному випадку. 
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Суд звертає увагу на те, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовних вимог немайнового характеру не застосовується.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Позовна заява позивачем була направлена до суду представником позивача через систему «Електронний суд» 22.12.2025 року.
Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3028 гривні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Ухвалою суду від 25.12.2025 року про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, позивачу роз`яснено про необхідність сплати судового збору у розмірі 968,96 грн (3028,00 * 0,4 * 0,8).
Однак, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1331,20 грн, на підтвердження чого надано квитанцію ID: 9184-0365-3309-9251 від 02.01.2026 року. 
З огляду на викладене, оскільки ставка судового збору за подання вказаного позову немайнового характеру в даному випадку становила 968,96 грн, у зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн. належить стягнути на її користь з відповідача.
Разом з тим, позивачем при подачі позову здійснено помилково сплату судового збору в розмірі 362,24 грн (1331,20 -968,96).
Згідно з п. 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, встановлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Таким чином, суд роз`яснює позивачу про необхідність звернення до суду з клопотання про повернення помилково сплаченого судового збору.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльность ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нерозгляду по суті заяви про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_2 , поданої в її інтересах адвокатом Лук`яновою Альоною Олександрівною 06.11.2025 року.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) розглянути по суті заяву про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_2 , подану в її інтересах адвокатом Лук`яновою Альоною Олександрівною 06.11.2025 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В задоволення решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено та підписано суддею 24.04.2026 року.

Суддя Г. В. Лебедєва