Справа № 548/730/26
Провадження №1-кп/548/160/26
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
/повний текст/
02 квітня 2026 року м. Хорол 
Хорольський районний суд Полтавської області в складі :
головуючого судді - ОСОБА_1 
при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хорол обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12026170590000075 по обвинуваченню
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ковалі Хорольського району Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта середня, працюючого на посаді тваринника в Вишняківському будинку-інтернаті для громадян похилого віку та інвалідів, не одруженого, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, не є особою з інвалідністю, раніше судимого 17.09.2016 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до позбавлення волі строком 7 років 6 місяців, звільнений 01.07.2021 по відбуттю строку покарання
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України
за участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 
обвинуваченого - ОСОБА_3 
потерпілої - ОСОБА_5 
ВСТАНОВИВ:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного та фізичного насильства щодо колишнього подружжя, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, його дії кваліфіковані за ст. 126-1 КК України.
Встановлено судом, що ОСОБА_3 , будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, передбаченого ч. 1, ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, у порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (Стамбульська конвенція), вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», протягом тривалого часу безпричинно, умисно, систематично, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, вчиняє психологічне та фізичне насильство по відношенню до своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , з якою після розірвання шлюбу 27.03.2025 продовжував спільно проживати та вести спільний побут за адресою: АДРЕСА_2 , неодноразово в період часу з 14.07.2025 по 25.02.2026, не маючи підґрунтя, вчиняв по відношенню до своєї колишньої дружини дії, виражені у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою, які принижують її честь і гідність та фізичне насильство, які призвели до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої.
Так, ОСОБА_3 14.07.2025 о 22 годині 30 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_5 .
У подальшому, постановою Хорольського районного суду Полтавської області від 24.07.2025 по справі № 548/1660/25 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу 340 грн.
Крім цього, ОСОБА_3 31.08.2025 близько 13:30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за адресою: АДРЕСА_2 , повторно вчинив насильство в сім`ї відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , а саме висловлювався нецензурними словами, погрожував фізичною розправо, дав ляпаса, спричинивши шкоду психологічному та фізичному здоров`ю.
У подальшому, постановою Хорольського районного суду Полтавської області від 25.09.2025 по справі № 548/2112/25 ОСОБА_3 визнано винни у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу 1360 грн.
Незважаючи на зазначені вище заходи, ОСОБА_3 належних висновків для себе не зробив та в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (Стамбульська конвенція), вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», будучи особою, яка раніше притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст.173-2 КУпАП щодо колишньої дружини ОСОБА_5 , усвідомлюючи свою фізичну перевагу, а також суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 25.02.2026 близько 14 години 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , розпочав сварку зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_5 , в ході якої, в грубій формі висловлювався в її сторону нецензурною лайкою, що принижує гідність особи, та намагався вчинити бійку, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо неї.
Умисні, систематичні та протиправні дії ОСОБА_3 , направлені на вчинення домашнього насильства відносно особи, з якою він перебував у сімейних відносинах, викликали у потерпілої ОСОБА_5 , згідно висновку судової психологічної експертизи №36 від 13.03.2026, порушення нормальної життєдіяльності та відпочинку, супроводжуються напругою від обмеження незалежності, потребою відстоювання власних установок, блокуванням потреби досягнення цілей, постійними конфліктними умовами, необхідністю систематичного залучення додаткових ресурсів для відновлення самовладання, чим негативно впливають на звичну життєдіяльність, знижують загальну якість життя, спричиняють психологічні (моральні) страждання.
Конфліктна та агресивна поведінка ОСОБА_3 постає для ОСОБА_5 психотравмуючою, викликає формування й фіксацію негативних її психоемоційних змін. 
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного та фізичного насильства щодо колишнього подружжя, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.
Позиція обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення за обставин, зазначених в обвинувальному акті, визнав повністю . Щиро розкаявся у вчиненому і просив суворо його не карати.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Прокурор підтримала обвинувачення в повному обсязі за ст. 126-1 КК України, вважаючи, що всіма поданими доказами винуватість ОСОБА_3 у вчиненні даного кримінального правопорушення доведеною. Враховуючи особу обвинуваченого та дані обставини, а також психологічний стан потерпілої, неодноразове засудження останнього, вважає за можливе обрати обвинуваченому покарання, передбачене санкцією ст. 126-1 КК України, у виді пробаційного нагляду строком на два роки.
Зважаючи на те, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень за обставин, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, суд, зі згоди усіх учасників, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.
Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе обмовляє або в інший спосіб викривляє визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.
Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Встановлені обставини вказують на те, що дії ОСОБА_3 кваліфіковані вірно за ст. 126-1 КК України.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного та фізичного насильства щодо колишнього подружжя, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.
Мотиви призначення покарання.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особистість обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_3 , поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме: домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо колишнього подружжя, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.
Суд враховує, що системність підтверджується постановами суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (ст. 173-2 КУпАП). Наведені обставини також підтвердив обвинувачений у судовому засіданні, вказавши про домашні суперечки, під час яких було вчинено психологічне та фізичне насильство.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, у відповідності до вимог статті 65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, який згідно статті 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.
Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання належать як зазначені, так і не зазначені в законі, але встановлені судом за конкретною справою об`єктивні та суб`єктивні чинники, що не є ознаками конкретного складу злочину і не впливають на його кваліфікацію, проте свідчать про занижений ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння і (або) особи винного і тим самим надають суду право для пом`якшення покарання.
Щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.01.2024 у справі №283/2169/19, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.
Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРКП (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.
Тож, при встановленні обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд враховує, що у судовому засіданні останній свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку.
Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до статті 67 КК України , є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння; вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя; рецидив злочинів.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно статті 66 КК України є його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог, визначених у статтях 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої обставини і вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо, шляхом призначення ОСОБА_3 покарання у межах санкції, передбаченої ст. 126-1 КК України у вигляді пробаційного нагляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 59-1 КК України покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства
Суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду обов`язки, передбачені ч. 2, п. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені обов`язки, зокрема, направлення для проходження програми для кривдників.
Згідно з ч. 3 ст. 91-1 КК України заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 28 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" суб`єктами, відповідальними за виконання програм для кривдників, є місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування. Суб`єкт, відповідальний за виконання програм для кривдників, організовує та забезпечує проходження кривдниками таких програм.
Програми для кривдників виконують, згідно ст.28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», - суб`єкти, відповідальні за виконання такої програми - місцева державна адміністрація та орган місцевого самоврядування, а органом, що здійснює профілактичний облік кривдників і профілактичну роботу з ними - здійснює орган Національної поліції України - уповноважений підрозділ органів Національної поліції України, тому копія вироку для виконання підлягає направленню до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області та ВП №2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області.
З урахуванням характеристики обвинуваченого, а також думки всіх учасників судового провадження, суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого обмежувальний захід, відповідно до якого на останнього покласти обов`язок пройти програму для кривдників, що передбачено п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, оскільки обвинувачений вчинив домашнє насильство, що також сприятиме його виправленню.
Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65 67, 71 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.
Обставин, які б вказували, що призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, передбаченого ст. 126-1 КК України, у виді пробаційного нагляду буде недостатнє для досягнення цілей покарання, не відповідатиме даним про його особу та ступеню тяжкості кримінального правопорушення, судовим розглядом не встановлено.
Визначене покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи "Бакланов проти росії" від 09.06.2005, "Фрізен проти росії" від 24.03.2005, "Ісмайлова проти Росії" від 29.11.2007).
Мотиви прийняття інших рішень.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у виді особистого зобов`язання залишити без змін, до набрання даним вироком законної сили.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 31, 176-179, 369 371, 373 376, 394, 395 КПК України,
З А С У Д И В :
ОСОБА_3  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік із застосуванням, відповідно до ст. 59-1 ч. 2 КК України, наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства та покладенням таких обов`язків:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
Запобіжний захід відносно  ОСОБА_3 , у виді особистого зобов`язання залишити без змін, до набрання даним вироком законної сили.
Виконання покарання у виді пробаційного нагляду покласти на уповноважені органи з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.
Роз`яснити засудженому наслідки ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 389 КК України.
Відповідно до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_3 строком на три місяці обмежувальні заходи, а саме: заборона наближатися на відстань 300 (трьохста) метрів до місця перебування особи, потерпілої від домашнього насильства; заборона телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, та інших контактів через третіх осіб.
Направити ОСОБА_3 , відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України для проходження програми для кривдників строком на два місяці.
Для виконання програми для кривдників - копію вироку після набрання законної сили направити, згідно ст.28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» - до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області та ВП №2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області.
Роз`яснити ОСОБА_3 , що умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених статтею 91-1 КК України, або умисне невиконання обмежувальних приписів, або умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України.
Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку через Хорольський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст вироку негайно після проголошення вступної та резолютивної частини згідно ч.15 ст.615 КПК України вручити обвинуваченій, прокурору.
  	Головуючий	ОСОБА_1