Справа № 463/10278/25
Провадження № 2/463/394/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді - Жовніра Г.Б.,
з участю секретаря судового засідання - Косопуд М.В.,
представників відповідачів - Кашина В.А., Можчіля Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням органу державної влади –
в с т а н о в и в
позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути солідарно з Державної прикордонної служби України, Військової частини НОМЕР_1 майнову шкоду у розмірі 63 293 грн та моральну шкоду – 170 000 грн.
Позовні вимоги мотивує тим, що станом на 17.10.2022 позивач був студентом 6 курсу денної форми навчання Господарсько-правового факультету Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого. На підставі двосторонньої угоди, укладеної між НЮУ ім. Ярослава Мудрого та Лодзьким Університетом позивач як учасник програми обміну мав статус студента Лодзького Університету у період 01.10.2022 – 19.02.2023. 17.10.2022 при здійсненні прикордонного контролю позивачу було відмовлено у перетині державного кордону України під час прямування на навчання. Участь позивача на навчанні у другому семестрі 2022-2023 академічного року, на яке він був направлений як учасник програми академічної мобільності, була скасувана з огляду на фізичну відсутність в університеті, спричинену відмовою йому у перетині державного кордону України від 17.10.2022. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2025 у справі №640/18709/22 рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадинину України, який досяг 16-річного віку, прийняте 17.10.2022 інспектором прикордонної служби відносно позивача визнано протиправним та скасовано. Вказує, що під протиправною поведінкою в межах даної справи слід розуміти прийняте відповідачем 17.10.2022 рішення про відмову у перетинанні державного кордону, під майновою шкодою слід розуміти позбавлення останнього можливості отримання освітніх послуг, що за своїм змістом та об`ємом підлягають грошовій оцінці. Моральна шкода полягає в сукупності страждань,спричинених позивачу внаслідок безпідставного та необгрунтованого порушення конституційних прав. Просить позовні вимоги задоволити.
Ухвалою суду від 29.10.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.
10.11.2025 на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшли ряд клопотань, зокрема: заява про відмову від здійснення права на подання відповідей на відзив; про розгляд справи за відсутності позивача. Крім того, заявлено клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. Також подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: нотаріально засвідчений переклад текстів ухвали (резолюції) Сенату Лодзького університету №108 від 15.04.2025 та витягу (сторінок №1,2,4,44) з Навчальної програми за спеціальністю «Право» магістерського рівня, яка є додатком до Ухвали; Нотаріально засвідчений переклад текстів витягу (сторінок 1,2,3,8) з Наказу ректора Лодзького університету №149 від 06.05.2025 та витягу до з додатку №1 до Наказу.
25.11.2025 позивачем ОСОБА_1 на адресу суду скеровано заяву про зміну предмета позову. Просить суд вважати позовні вимоги заявленими в наступній редакції: Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 63 2933,00 грн відшкодування майнової шкоди, завданої рішенням про відмову у перетинанні державного кордону України, прийнятим 17.10.2022 року відносно нього, яке визнане притоправним й скасоване постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2025 р. у справі № 640/18709/22; Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 120 000,00 грн відшкодування моральної шкоди, яка полягає у спричинених порушенням гарантованих статтями 23, 27, 28, 29, 33, 53 Конституції України прав душевних стражданнях, завданої рішенням про відмову у перетинанні державного кордону України, прийнятим 17.10.2022 року відносно нього, яке визнане притоправним й скасоване постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2025 р. у справі № 640/18709/22; Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 50 000,00 грн відшкодування моральної шкоди, яка полягає у приниженні людської гідності останнього під час та внаслідок прийняття рішення про відмову у перетинанні державного кордону України від 17.10.2022 року відносно нього, яке визнане притоправним й скасоване постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2025 р. у справі № 640/18709/22.
26.11.2025 представником ІНФОРМАЦІЯ_1 Кашином В.А. скеровано на адресу суду відзив, відповідно до якого в задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про стягнення моральної та майнової шкоди просив відмовити в повному обсязі. Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 не наділене законними повноваженнями щодо прийняття чи скасування рішення про відмову громадянину України у перетинанні державного кордону, відтак не може нести тягар відповідальності за дії, які не вчиняє. Тому в даному випадку безпідставно стверджувати про порушення прав позивача по справі з боку ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зауважує, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року у справі № 640/18709/22 визнано протиправним та скасовано рішення про відмову ОСОБА_1 в перетині державного кордону України як громадянину України, який досяг 16-річного віку. Таким чином, вказаним рішенням суду апеляційної інстанції не встановлено протиправність дій чи бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_3 , що спричинило порушення будь-яких прав позивача по справі. Крім того, не встановлено протиправність дій військової частини НОМЕР_1 . Також зазначає, що письмові докази, які долучені до матеріалів позовної заяви не підтверджують заподіяння позивачу моральної шкоди. Він не вказує та зазначає в чому саме полягає отримання ним моральної шкоди та в чому вона полягає зокрема. Щодо вартості навчання у Лодзькому університеті зауважує, що позивач не сплачував кошти за навчання в ньому. Крім того, жодного доказу на спричинення позивачу майнової шкоди (збитків чи упущеної вигоди) а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками ОСОБА_1 не наводить. Просить відмовити в позовних вимогах.
07.01.2026 представником військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 скеровано на адресу суду відзив, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням органу державної влади. Свою позицію обґрунтовує тим, що Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, відповідно до якого мобілізація є логічним продовженням обов`язкового призову на строкову військову службу, який під час дії воєнного стану не проводиться. Правове регулювання військового обов`язку здійснюється відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а право на відстрочку від призову під час мобілізації визначається статтею 23 цього Закону. З матеріалів справи вбачається, що позивач є студентом НЮУ ім. Я. Мудрого денної форми навчання та в період з 01.10.2022 по 19.02.2023, відповідно до міжуніверситетського договору від 23.02.2021, навчався за програмою академічної мобільності в Лодзинському університеті (Польща). У тимчасовому посвідченні позивача, виданому замість військового квитка, міститься відмітка про наявність у нього права на відстрочку від призову на військову службу відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Довідкою ІНФОРМАЦІЯ_4 від 04.10.2022 також підтверджено наявність у позивача права на відповідну відстрочку. Отже, суди погодились із тим, що в умовах правового режиму воєнного стану має бути наявна саме відстрочка від призову під час мобілізації. Водночас, як встановлено судами, у позивача була наявна відстрочка щодо призову на строкову військову службу, що застосовується у мирний час. Київський окружний адміністративний суд у рішенні від 07.02.2024 у справі № 640/18709/22, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що за наявності законних підстав, які надають право на перетин державного кордону, оскаржуване рішення не створює перешкод для такого перетину. При цьому право на відстрочку від призову під час мобілізації не є безумовною та самостійною підставою для перетину державного кордону в умовах воєнного стану, а отже не є тотожним праву на перетин державного кордону. Суд першої інстанції встановив, що позивач не надав документів, які б підтверджували його право на перетин державного кордону, а також дійшов висновку про відсутність у нього такого права під час дії воєнного стану. Зокрема, суд зазначив, що відповідно до пункту 2-6 Правил № 57 право на перетин державного кордону поширюється і на військовозобов`язаних осіб, які не підлягають призову під час мобілізації, однак із цього правила встановлено винятки. Такі винятки, зокрема, стосуються осіб, визначених в абзаці 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», включаючи здобувачів освіти денної форми. Відтак обставини, на які посилається позивач, не надають йому права на перетин державного кордону. Водночас аналіз змісту постанови Шостого апеляційного адміністративного суду свідчить про те, що суд апеляційної інстанції не спростовував висновків суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права на перетин державного кордону. Основною підставою для скасування рішення першої інстанції стало те, що оскаржуване рішення про відмову у перетині державного кордону не відповідало вимогам обґрунтованості як індивідуально-правовий акт. Апеляційний суд зазначив, що рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим відповідно до вимог статті 2 КАС України, а також містити конкретні причини відмови, щоб особа могла належним чином скоригувати свою поведінку в майбутньому. Водночас суд не заперечував факту відсутності у позивача права на перетин державного кордону. Таким чином, хоча рішення про відмову у перетині державного кордону було визнано протиправним з формальних підстав (через його необґрунтованість та нечіткість), позивач фактично не був наділений правом на перетин державного кордону та не зазнав негативних наслідків від дій відповідача. З огляду на викладене, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між заявленою шкодою та діями уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону. Крім того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Отже, наведені позивачем доводи щодо наявності моральної шкоди не містять належного причинно-наслідкового зв`язку з подіями, що мали місце 17 жовтня 2022 року.
Ухвалою суду від 20.01.2026 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням органу державної влади, призначено справу до судового розгляду.
У судове засідання позивач не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, на адресу суду скерував заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позовні вимоги задоволити. 
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 Кашин В.А. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив. Вважає, що позивач не дотримався вимог процесуального законодавства в частині визначення кола відповідачів, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Зокрема, позивачем не залучено як співвідповідача Державну казначейську службу України, яка є розпорядником коштів, що підлягають стягненню. Крім того, позов не заявлено до безпосереднього суб`єкта владних повноважень, яким було прийнято скасоване рішення. Також, на його думку, судове рішення, на яке посилається позивач як на підставу позову, не встановлює право позивача на перетин державного кордону. На момент спроби перетину кордону позивачем постанова Кабінету Міністрів України № 57 та інші нормативно-правові акти не надавали йому такого права. Отже, рішення про відмову у перетині державного кордону за своєю суттю відповідало встановленим вимогам, однак не було достатньо вмотивованим. Посилання позивача у позовній заяві на практику Європейського суду з прав людини за своїм змістом не стосуються предмета даного позову. Будь-яких конкретних обставин, які б свідчили про спричинення позивачу моральної шкоди, у позові не наведено. Також зазначає, що відсутні докази спричинення позивачу реальних матеріальних збитків, а наведені розрахунки є припущеннями та документально не підтверджені. Крім цього, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, водночас просить відмовити у задоволенні позову з огляду на його безпідставність.
Представник військової частини НОМЕР_1 Можчіль Я.О. позовні вимоги заперечив повністю. Зазначив, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову було скасовано судом апеляційної інстанції, однак визначальним є з`ясування підстав такого скасування. Зокрема, як вбачається з відзиву, рішення суду першої інстанції було скасовано не з підстав наявності у позивача права на перетин державного кордону, а з огляду на недоліки оформлення та обґрунтування рішення суб`єкта владних повноважень. Вважає, що зі змісту судового рішення вбачається відсутність у позивача правових підстав для перетину державного кордону. Крім того, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та нібито завданими йому майновими і моральними збитками. Також зазначає, що відсутні докази заподіяння шкоди з вини працівників відповідача, оскільки рішенням апеляційного суду не встановлено протиправності їх дій. Сам по собі факт скасування рішення про відмову у перетині державного кордону не породжує права на відшкодування шкоди, оскільки підставою для такого скасування було неналежне оформлення та недостатнє обґрунтування рішення, а не його прийняття з порушенням права особи на перетин державного кордону. Крім того, просить врахувати, що на момент спроби перетину державного кордону позивач не мав права виїзду за межі України.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 був студентом господарсько-правового факультету НЮУ ім. Я. Мудрого (денна форма навчання) відповідно до наявної в матеріалах справи копії студентського квитка серії НОМЕР_2 , виданого 01.09.2021, дійсного до 01.03.2023 (а.с. 116).
Відповідно до довідки НЮУ ім. Я. Мудрого від 20.09.2022 №126-0601-1152 позивач є студентом за програмою академічної мобільності в Лодзинському Університеті, Польща, протягом 1 семестру 2022/23 навчального року, міжуніверситетський договір від 23.02.2021. Термін проходження навчання з 01.10.2022 по 19.02.2023 (а.с. 115).
Відповідно до копії рішення від 17.10.2022, винесеного інспектором Сукач В.В., громадянину України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відмовлено у перетинанні державного кордону на виїзд з України у зв`язку з наявністю однієї з підстав, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», у тому числі у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що зазначену особу рішенням на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року», а також ПКМУ №57 зі змінами від 02.09.2022 року тимчасово обмежено у праві виїзду з України, або відповідно до статті 20 Закону України «Про державну прикордонну службу України» відсутні дійсні документи на право перетинання державного кордону (а.с. 100-101).
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 р. у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , інспектора прикордонної служби – вищої категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » майстер-сержанта ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в перетинанні державного кордону України відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2025 р. у справі №640/18709/22 визнано протиправним та скасовано рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, прийняте 17.10.2022 інспектором прикордонної служби – вищої категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » майстер-сержантом ОСОБА_4 відносно ОСОБА_1 .
Вирішуючи заявлені позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, суд виходить з такого.
Частиною 1 статті 23 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до положень статей 16, 23, 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, підлягає відшкодуванню за наявності сукупності таких умов: протиправності поведінки, наявності шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, а також у передбачених законом випадках вини.
Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.
Сам по собі факт визнання протиправною відмови територіального органу Державної прикордонної служби особі в перетинанні державного кордону України не є безумовною підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди.
Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести підставність своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.
Із змісту позовної заяви та уточнень до неї вбачається, що на думку позивача йому спричинено майнові та моральні збитки в наслідок відсутності можливості перетену державного кордону України в зв`язку з рішенням працівника відповідача.
Судом встановлено, що рішення інспектора прикордонної служби від 17.10.2022 про відмову позивачу у перетині державного кордону України було визнано протиправним та скасовано постановою апеляційного суду від 16.01.2025 у справі №640/18709/22.
Водночас зі змісту зазначеної постанови вбачається, що підставою для скасування такого рішення стала його невідповідність вимогам обґрунтованості та вмотивованості як індивідуально-правового акта, зокрема відсутність чіткого зазначення причин відмови. При цьому суд апеляційної інстанції не встановив наявності у позивача права на перетин державного кордону України станом на момент виникнення спірних правовідносин.
З аналізу норм законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, зокрема положень Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Правил перетинання державного кордону, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57, вбачається, що у період дії воєнного стану позивач як здобувач освіти денної форми навчання не належав до категорії осіб, яким було дозволено виїзд за межі України.
За таких обставин суд доходить висновку, що встановлена апеляційним судом протиправність рішення має процедурний характер і не свідчить про незаконність відмови у перетині державного кордону по суті.
У даному випадку позивачем не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між недоліками оформлення рішення про відмову у перетині державного кордону та заявленими негативними наслідками. Неможливість проходження навчання за кордоном зумовлена відсутністю у позивача права на виїзд за межі України у відповідний період, а не формальними недоліками спірного рішення.
Крім цього, щодо вимог про відшкодування майнової шкоди, суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення реальних збитків або упущеної вигоди. Подані матеріали не підтверджують факту здійснення витрат, їх розміру та причинного зв`язку із діями відповідача.
Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральних страждань, їх характеру, інтенсивності та причинного зв`язку із оскаржуваними діями. Сам по собі факт визнання рішення суб`єкта владних повноважень протиправним не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.
Таким чином, позивачем не доведено наявності необхідної сукупності умов для покладення на відповідачів обов`язку з відшкодування шкоди.
Зі змісту постанови апеляційного суду вбачається, що ним не встановлено наявності у позивача права на перетин державного кордону України та не спростовано відповідних висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності сукупності необхідних умов для покладення на відповідачів обов`язку з відшкодування шкоди, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76–82, 229, 258–265 ЦПК України, ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, суд, -
ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням органу державної влади відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено та підписано – 24 квітня 2026 року.

Повне найменування (ім`я) сторін справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Суддя Г.Б. Жовнір