Справа № 589/5833/25 
Провадження № 2-а/589/54/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року 

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Курбанової А.Р., 
за участі:
секретаря судового засідання Поронько Ю.О., 
представника позивача Янєвої Л.А.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА №6206049 від 23.11.2025р. про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі,-  

ВСТАНОВИВ:

03.12.2025 року до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області надійшов позов, поданий представником Янєвою Л.А. в інтересах ОСОБА_1 , до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА №6206049 від 23.11.2025р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.126 КУпАП, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні цього правопорушення та накладено штраф в розмірі 3400 грн., а також про закриття провадження у справі.
Позов обґрунтований доводами про те, що вищезазначена постанова є протиправною, оскільки вона винесена з порушенням вимог чинного законодавства. Зокрема, представник зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, поліцейським не були виконані вимоги ст.268 КУпАП та не були роз`яснені права, закріплені в ст.63 Конституції України. Зазначала про те, що поліцейський виніс оскаржувану постанову без розгляду справи про адміністративне правопорушення та зазначив місцем розгляду справи дорогу М01,98 км., с.Кіпті Чернігівський району Чернігівської області, тоді як справа мала розглядатись у приміщенні відповідного управління патрульної поліції. Також, вказувала на те, що поліцейський під час зупинки позивача на мобільному блокпосту без будь-яких на те правових підстав вимагав у нього пред`явлення посвідчення водія відповідної категорії на керування транспортним засобом, при цьому із постанови не вбачається чим була викликана необхідність вимагати посвідчення водія, доказів порушення позивачем у тому числі і Правил дорожнього руху в постанові не зазначено, а тому вказана вимога поліцейського надати документи, була незаконною, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові №686/11314/17 від 15 березня 2019 року. Таким чином, представник вважає, що підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
05.01.2026р. від Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до суду надійшов відзив на позов, в якому представник проти позову заперечувала, вважала позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Так, представник зазначала, що оскільки на території України введено воєнний стан, дії поліцейських, зокрема щодо зупинки транспортних засобів, перевірки документів та правових підстав керування транспортним засобом у осіб на блок- посту є законними та жодним чином не суперечать чинному законодавству. 23.11.2025 року зупинка транспортного засобу позивача була зумовлена проїздом через ДСПП стаціонарний пост патрульної поліції «Кіпті», де службу несуть різні державні органи, в тому числі Національна поліція. Таким чином, зупинка автомобіля та перевірка документів жодним чином не порушували норми чинного законодавства. Із долученого до відзиву відеозапису вбачається, що позивач керував автомобілем марки «Toyota Prado» та був зупинений поліцейським на блокпосту, в ході розмови позивач зазначив, що не отримував посвідчення водія, що і стало підставою для притягнення до адміністративної відповідальності. Крім того, факт неотримання посвідчення водія позивачем також підтверджується доданою до відзиву довідкою. Натомість згідно з п. 2.1 ПДР України, ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Представник вказувала на те, що інспектор поліції процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення не порушував, ознайомив позивача з його правами, про що останній проставив свій власноручний підпис у відповідній графі протоколу. Таким чином, вважала усі зауваження позивача такими, що не знаходять свого підтвердження, носять суто суб`єктивний характер та свідчать про намагання уникнути адміністративної відповідальності.
Позивач в судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце його проведення повідомлявся належним чином, заяв, клопотань суду не надав. 
Представник позивача в судовому засіданні 22.01.2026р. вимоги позову підтримала з підстав, зазначених у ньому. Наполягала на тому, що жодних адміністративних правопорушень позивачем вчинено не було, таким чином підстав зупиняти транспортний засіб і вимагати пред`явлення посвідчення водія у позивача у поліцейського не виникало. Крім того, поліцейським були роз`яснені права позивача лише при зачитуванні тексту оскаржуваної постанови, що була складена відносно нього та він не мав можливості скористатись правом за захист.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в поданому відзиві просив розгляд справи проводити за відсутності сторони відповідача. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Судом встановлено, що постановою серії ЕНА № 6206049 від 23.11.2025р., винесеною інспектором 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області лейтенанта поліції Макаревичем Олексієм Юрійовичем, позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.
Відповідно до оскаржуваної постанови 23.11.2025р. о 10 год. 34 хв. в с.Кіпті на дорозі М01 98км, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Prado ДНЗ НОМЕР_1 без посвідчення водія відповідної категорії, тобто не мав права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1.а Правил дорожнього руху – керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. Своїми діями ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення за ч.2 ст.126 КУпАП. 
Надаючи оцінку вказаній постанові, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесені до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.
Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно з п. п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. 
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України від 30 червня 1993 року № 3353 «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями) (далі - ПДР).
Частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат «Зелена картка»), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.
Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до п. 2.1 «а» ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Пунктом 2.4 ПДР передбачено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що відповідно до законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки, крім іншого, посвідчення водія. 
Відповідно до пункту 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. 
Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у такій формі: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.
Зважаючи на доводи позову, також слід зупинитися на підставах, за яких поліцейський може зупинити транспортний засіб. 
Дійсно вказані підстави передбачено у ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію».
Частиною 3 наведеної статті встановлено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Разом з тим, частиною 4 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діяв на момент винесення оскаржуваної постанови та триває і на даний час.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно з п.6, 7 ч.1 ст.8 цього Закону в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів, обмежувати в`їзд (вхід), перебування в населених пунктах, з яких проводиться загальна обов`язкова евакуація; перевіряти у порядку, визначеному КМ України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.
Так, Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1455 (далі - Порядок №1455), визначає процедуру встановлення заходів особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або її окремих місцевостях, де введено воєнний стан (далі - особливий режим), що здійснюються військовим командуванням разом з військовими адміністраціями (у разі їх утворення) самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.
Відповідно до п. 3 цього Порядку блокпост - це посилений контрольно-пропускний пункт, який за рішенням військового командування тимчасово встановлюється на вході/виході (в`їзді/виїзді) на територію/з території, де введено воєнний стан і встановлено особливий режим (за винятком державного кордону), на якому облаштовуються місця для перевірки осіб, транспортних засобів, багажу та вантажів, позиції вогневих засобів та бойової техніки, місця для відпочинку та забезпечення життєдіяльності особового складу, який виконує завдання на такому пункті, до складу якого можуть входити службові особи військових формувань та правоохоронних органів, які відповідно до закону залучені до здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Згідно з пп.1 п.20 Порядку №1455 заходи з контролю в`їзду/виїзду включають перевірку на блокпостах: документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи; перевірку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу (документів на транспортний засіб, документів на вантаж, дорожнього листа тощо).
Відповідно до Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1456 (далі - Порядок №1456) право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Управління державної охорони, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.
Наказом коменданта Чернігівської області від 14.03.2023 №3 призначено уповноважених осіб на перевірку документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, зокрема: Управління патрульної поліції в Чернігівській області. 
Відповідно до п.10 Порядку №1456 уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду.
Згідно з п.2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.
Обставина щодо здійснення зупинки позивача на ДСПП стаціонарному посту патрульної поліції «Кіпті» визнається сторонами та підтверджена матеріали справи (відеозаписом, долученим до відзиву). Вказаний пост виконує функцію блокпосту. 
Отже, водійське посвідчення є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус в частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами та уповноважені особи Національної поліції були наділені повноваженнями перевірки такого документа при здійсненні заходів з контролю в`їзду/виїзду на блокпосту. 
Також в контексті оцінки доводів позивача про те, що поліцейський не мав права вимагати у позивача пред`явити його для перевірки під час зупинки, суд звертає увагу позивача також на висновок Верховного Суду, приведений в постановах від 09.08.2019 у справі №760/20247/16-а, від 10.09.2019 у справі №537/2324/17, N 127/19283/17 від 25.09.2019 про те, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Тобто, порушення в частині не пред`явлення відповідних документів є окремим порушенням і не залежить від порушення, яке стало підставою для зупинки автомобіля. 
Що стосується посилання представника позивача на правову позицією Верховного Суду, викладену у постанові від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17, згідно з якою поліцейські не можуть вимагати у водія будь-яких документів, якщо у них немає доказів правопорушення ПДР, то суд таку позицію не враховує, оскільки така змінена наступними судовими рішеннями Верховного Суду (переліченими вище).
При цьому, відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 30.01.2019 по справі № 755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів має враховуватися саме остання правова позиція.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
На підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, зазначеного в постанові серії ЕНА № 6205049 від 23.11.2025р., представником відповідача до відзиву на позов долучено відеозапис нагрудної боді камери щодо зафіксованого правопорушення від 23.11.2025р., зокрема відеозаписи з нагрудного відеореєстратора.
Так, з наявного відеозапису портативного відеореєстратору 470671 (2-2-5a7a3a30-e7d7-11f0-9fb7-2b7b163478a1), що міститься в матеріалах справи, беззаперечно вбачається, що позивач був особою, яка здійснювала керування автомобілем «Toyota Prado», д.н.з. НОМЕР_1 . Після зупинки вказаного автомобіля на блокпосту та на неодноразову вимогу поліцейського щодо пред`явлення посвідчення водія відповідної категорії позивач зазначив, що посвідчення водія у нього немає, оскільки він його ще не отримав, наразі проходить навчання, уже здав теорію, але іспит з водіння йому поки що здати було ніколи. Зазначав, що оскільки він є військовослужбовцем, а не цивільною особою, іноді їздить по службовим справам. Таким чином, з проаналізованого відеозапису з бодікамери поліцейського вбачається, що на вимогу працівника поліції водія посвідчення водія відповідної категорії пред`явлено не було, оскільки таке позивач не отримував. 
Вказаний відеозапис здійснений на підставі ч. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» з метою фіксування правопорушення, та виходячи із положень от. 251 КУпАП, є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення.
У даному випадку при винесенні рішення по справі про адміністративне правопорушення, поліцейський оцінив докази, дослідив всі обставини справи та поза розумним сумнівом встановив наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Щодо інших доводів позивача за якими, останній стверджує, що відповідач не мав права приймати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, слід зазначити наступне.
З 08 серпня 2015 року набрав чинності Закон України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення (стаття 222 КУпАП).
Наведеним вище Законом України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року внесені зміни і до ст. 258 КУпАП, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, законодавець звільнив Національну поліцію від складання протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Слід також зазначити, що Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року законодавець позбавив осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху права на складання протоколу, віднісши їх розгляд до скороченого провадження.
Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.
Аналізуючи наведені вище норми Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд дійшов висновку, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений Закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов`язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 127/16456/16-а та від 18 листопада 2019 року у справі №158/1820/16-а, від 21 листопада 2019 року у справі №522/22180/16-а.
З урахуванням викладеного наведені доводи позивача до уваги судом не приймаються.
Доводи позову стосовно того, що поліцейським під час розгляду справи було порушено право позивача на захист, оскільки йому не були роз`яснені та доведення до відома права, передбачені ст.268 КУпАП, суд до уваги також не приймає, оскільки даний факт спростовується наявною в матеріалах справи копією оскаржуваної постанови, в якій міститься особистий підпис позивача в п.8 про відповідне. Крім того, з дослідженого судом вище відеозапису, встановлено, що поліцейський ознайомив позивача з його правами згідно зі ст.268 КУпАП перед зачитуванням тексту оскаржуваної постанови, тому суд не приймає відповідні доводи представника позивача щодо порушення процедури розгляду справи.
Підсумовуючи наведене у сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП винесена правомірно, повноважним на те органом (посадовою особою), яким були всебічно, повно і об`єктивно з`ясовано обставини справи, на підставі належних та допустимих доказів, які підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Приймаючи постанову серії ЕНА № 6206049 від 23.11.2025р. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення інспектор 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області лейтенант поліції Макаревич О.Ю. діяв у межах, наданих йому повноважень, та у спосіб, передбачений законом, жодних порушень законодавства не допустив.
Враховуючи викладене, постанова інспектора 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області лейтенанта поліції Макаревича О.Ю. про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 6206049 від 23.11.2025р. підлягає залишенню без змін, як правомірна та обґрунтована, а адміністративний позов ОСОБА_1 - без задоволення.
Зважаючи на прийняте рішення, судові витрати віднести на рахунок позивача відповідно до ст. 139 КАС України.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 243, 246, 250, 286 КАС України, суд,-  

ВИРІШИВ:

Залишити постанову серії ЕНА № 6206049 від 23.11.2025р. інспектора 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області лейтенанта поліції Макаревича Олексія Юрійовича про накладення адміністративного стягнення - без змін, а адміністративний позов ОСОБА_1 - без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення рішення.
Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 272 КАС України.  

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області        А.Р.Курбанова