ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
Справа № 285/2497/25
провадження у справі № 2/0285/37/26
07 квітня 2026 року  м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді…..…………..Літвин О. О.,
секретаря……….........................Клечковської М. М.,
з участю:
позивача...................................... ОСОБА_1 ,
представника позивача..............Грималюка Б. І. (в режимі відеоконференції),
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за правилами загального позовного провадження
за позовом  ОСОБА_1 , поданої в її інтересах адвокатом Грималюком Богданом Івановичем,
до ОСОБА_2 
про стягнення шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля, –
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача 12.05.2025 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 64440,30 грн відшкодування матеріальної шкоди та 20000 грн спричиненої моральної шкоди.
В мотивування позовних вимог зазначив, що 09.03.2025 на належний позивачу автомобіль Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі по тексту – автомобіль), впало вікно із балкону квартири ОСОБА_3 , яке вибив її чоловік ОСОБА_2 , відповідач у справі. В добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду, останній відмовився, а тому було подано даний позов до суду.

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги. Зазначила, що квартира ОСОБА_3 розташована в тому ж будинку, що і її квартира, тільки поверхом вище: по АДРЕСА_1 . Її чоловік часто вчиняв сварки та скандали і в черговий раз такі переросли в те, що він вибив вікно на балконі, яке впало на її автомобіль, що був припаркований на вулиці поблизу будинку. 
Представник позивача підтримав позовні вимоги. 
Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи. Виклики відповідача про місце і час розгляду справи здійснювалися через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Крім того, інформація про час та місце проведення судового засідання була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є вільним, цілодобовим і безкоштовним. З урахуванням положень ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з постановою Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду.
Правова позиція Європейського суду з прав людини виходить із принципу належної процесуальної обачності (due diligence): сторона, яка знає або повинна знати про існування судового провадження відносно неї, зобов`язана виявляти розумну уважність до його перебігу та вживати заходів для участі в ньому. Неявка такої особи до суду без поважних причин за відсутності будь-яких активних дій з її боку свідчить про самоусунення від участі в процесі, а тому розгляд справи за її відсутності не порушуватиме гарантій ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить такого висновку.
Відповідно до ст.ст.3, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
Захист цивільних прав – це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі. 
Предметом спору у даній справі є відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу. 
Так, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивачка є власником автомобіля, на який 09.03.2025 в АДРЕСА_2 впало вікно з балкону квартири АДРЕСА_3 , де проживає відповідач ОСОБА_2 , який, у свою чергу, вказане вікно виштовхнув (вибив). Вказана подія була предметом розгляду органу поліції, яка 09.03.2025 була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) за №5645, однак факту вчинення кримінального або адміністративного правопорушення не було встановлено, а тому таке звернення ОСОБА_1 було розглянуте згідно із вимогами Закону України «Про звернення громадян».
Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03.09.2024, за яким позивачка застрахувала автомобіль, покриває лише випадки дорожньо-транспортної пригоди, тоді як у цій справі автомобіль пошкоджено внаслідок падіння вікна з балкону. 
Позивачка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_4 . Відповідач – у тому ж будинку, поверхом вище у квартирі АДРЕСА_3 .
Допитані судом за клопотанням позивачки свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є її сусідами, оскільки проживають у тому ж будинку, одностайно підтвердили, що саме відповідач ОСОБА_2 , якого добре знають, 09.03.2025 вибив вікно у квартирі АДРЕСА_3 , де він проживав, яке впало на припаркований під будинком автомобіль ОСОБА_1 .
З метою визначення вартості нанесеної матеріальної шкоди та визначення розміру відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого в результаті падіння вікна, позивачем було укладено договір про проведення експертного дослідження, відповідно до висновку якого №3307 від 17.03.2025, виконаного судовим експертом Землюком В. В., встановлено, що матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля становить 57386,19 грн. Витрати позивача на проведення вказаного дослідження склали 7509,36 грн, що підтверджується квитанцією та актом виконаних робіт та наданих послуг.
Отже, судом встановлено факт завдання механічних пошкоджень автомобілю, який належить позивачу та розмір завданої шкоди, що не спростовано з боку відповідача.
На думку позивача, вона, як власник права якого порушені, має право на відшкодування завданої їй майнової та моральної шкоди і саме відповідач має нести таку відповідальність. І суд погоджується із таким її твердженням, з огляду на таке.
Захист права власності – це сукупність правових засобів, які застосовуються в зв`язку з порушенням права власності і які направлені на відновлення та захист майнових інтересів їх володарів. За змістом положень ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитки – це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних цивільних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних ним доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.
Зобов`язання про відшкодування шкоди – це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
За загальним принципом, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК). Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
Згідно зі ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.
Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна та робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди (умислу або необережності); якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст.1166 ЦК України покладено на відповідача. Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 23.01.2018 у справі №753/7281/15-ц.
Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, який забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам –  учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі. Тобто, обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.
Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд наголошує, що судове доказування – це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. 
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування – спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова ВС від 22.04.2021 у справі №904/1017/20).
Отже, з огляду на вище викладене, за відсутності будь-яких заперечень проти позову з боку відповідача, на підставі ст.1166 ЦК України він повинен відшкодувати матеріальну шкоду, завдану майну (автомобілю) позивача внаслідок його дій, та витрат, понесених ОСОБА_1 на проведення експертного дослідження, а тому суд дійшов висновку про доведеність заявлених позовних вимог в загальній сумі 64895,55 грн. 
Щодо вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.
Виходячи з положень ст.ст.16, 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення – право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. 
Тлумачення ст.23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.
Відшкодування моральної шкоди (втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних особі) у спірних правовідносинах регулюється ст.1167 ЦК України, розмір якої визначається в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань... в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин.
Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду, позивачка у позові вказувала про глибину її душевних переживань, викликаних погіршенням морального стану та необхідністю захищати свої права в судовому порядку. 
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним та не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Позивачем заявлено вимогу про стягнення компенсації моральної шкоди в розмірі 20000 грн і суд погоджується з таким розміром з огляду на обставини цієї справи, враховуючи вимоги розумності, справедливості та виваженості; глибину фізичних та душевних страждань позивачки; ступінь вини відповідача, який не вчинив жодних дій для відшкодування завданої ним шкоди в добровільному порядку. Така сума не буде надмірним в українському суспільстві та є адекватним тим стражданням, яких зазнала позивачка. 
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. 
У силу приписів ст.141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено позов повністю, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого нею судового збору в розмірі 1219,50 грн. 
Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 259 ЦПК України, – 
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
завдану їй майнову шкоду в сумі 64895,55 грн, 20000 грн моральної шкоди та 1219,50 грн судового збору. 
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення, а позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку оскарження, рішення набирає законної сили за результатом апеляційного провадження.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги на нього безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного його тексту. 
Дата виготовлення повного тексту судового рішення – 17.04.2026.

Головуюча суддя      О. О. Літвин