ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, м. Львів, вул. Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.03.2026 Справа № 914/1115/25(914/3568/25) 
Господарський суд Львівської області у складі судді Морозюка А.Я., 
за участю секретаря Малісевич М.В.
розглянувши у судовому засіданні матеріали справи 
за позовом:  ОСОБА_1 , м. Київ
до відповідача-1: Державного підприємства "Дослідне господарство "Радехівське" Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, Львівська обл., Червоноградський р-н, с.Сабанівка
до відповідача-2: Національної академії аграрних наук України, м. Київ
про: визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу
у межах справи № 914/1115/25
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Піг Прайм”, с. Тахтаулове Полтавського району Полтавської області 
про банкрутство Державного підприємства "Дослідне господарство "Радехівське" Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України" (80221, Львівська обл., Червоноградський р-н, с. Сабанівка, вул. Широка, буд. 1А, ідентифікаційний код 20760248)

Представники:
від позивача: Радченко А.В. - адвокат
від відповідача-1: не з`явився 
від відповідача-2: не з`явився 
ВСТАНОВИВ:
Історія розгляду справи.
ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Львівської області, в межах справи №914/1115/25 про банкрутство Державного підприємства "Дослідне господарство "Радехівське" Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України", з позовом(сформованим в системі “Електронний суд”) до відповідача-1: Державного підприємства "Дослідне господарство "Радехівське" Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, до відповідача-2: Національної академії аграрних наук України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, в якому просить суд:
1.Визнати незаконним (протиправним) та скасувати наказ № 359-к від 20.10.2025 р. Національної академії аграрних наук України про звільнення ОСОБА_1 виконуючого обов`язки директора Державного підприємства “Дослідне господарство “Радехівське” Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України”.
2.Поновити ОСОБА_1 виконуючим обов`язки директора Державного підприємства “Дослідне господарство “Радехівське” Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України”.
3. Стягнути на користь ОСОБА_1 : середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.10.2025 року по 20.11.2025 року в сумі 46 000,00 грн. 
Також позивач просить допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 виконуючим обов`язки директора Державного підприємства “Дослідне господарство “Радехівське” Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України”.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, при розподілі позовної заяви визначено єдиний унікальний номер судової справи № №914/1115/25(914/3568/25), головуючим суддею визначено суддю Морозюка А.Я., в провадженні якого перебуває справа №914/1115/25 про банкрутство Державного підприємства "Дослідне господарство "Радехівське" Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України".
Ухвалою суду від 23.12.2025 (після усунення позивачем недоліків на виконання вимог ухвали суду від 26.11.2025 про залишення позовної заяви без руху) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; розгляд справи по суті призначено на 27.01.2026; встановлено сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення.
26.01.2026 від позивача через систему “Електронний суд” надійшло клопотання про відкладення судового засідання, в якому у зв`язку з тим, що позивач ОСОБА_1 хворіє і не має можливості прийняти участь у судовому засіданні, просить відкласти судове засідання, призначене на 27.01.2026 року, на пізнішу дату.
27.01.2026 від арбітражного керуючого Панченка Р.М. (який виконує повноваження розпорядника майна боржника - відповідача-1 у справі № 914/1115/25 про банкрутство останнього, однак не є учасником у даній справі позовного провадження) на електронну адресу суду надійшло клопотання вих. № 02-01/25 від 26 січня 2026 р., в якому у зв`язку з позаплановою відпусткою арбітражного керуючого Панченка Р.М. з 27.01.2026 р. по 02.02.2026 р. (включно), він просить відкласти судове засідання по справі, призначене на 27 січня 2026 р. на іншу дату. 
Ухвалою суду від 27.01.2026, врахувавши неявку в судове засідання позивача та відповідача-2, взявши до уваги клопотання позивача про відкладення судового засідання, розгляд справи відкладено на 10.03.2026. 
Судове засідання 10.03.2026 проведено в режимі відеоконференції, участь в якому представник позивача адвокат Радченко А.В. здійснював поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
В судовому засіданні 10.03.2026 представник позивача позовні вимоги підтримав.
Представники відповідача-1 та відповідача-2 в судове засідання не з`явилися, причин неявки не повідомили. Згідно довідки Господарського суду Львівської області про доставку електронного листа, ухвалу суду від 27.01.2026 про відкладення розгляду справи на 10.03.2026, було доставлено відповідачу-1 та відповідачу-2 в їх електронні кабінети 06.02.2026. Дата отримання судом інформації про доставку документа в кабінет ЕС: 06.02.2026.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. 
В пунктах 41-42 постанови Верховного Суду від 30.08.2022р. у справі № 459/3660/21 викладена правова позиція, що довідка про доставку документа в електронному вигляді до “Електронного кабінету” є достовірним доказом отримання адресатом судового рішення.
Суд, врахувавши, що сторонам у справі були створені необхідні можливості для подання доказів та пояснень на підтвердження своїх вимог та заперечень, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку про прийняття рішення у справі.
Позиція позивача.
Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 (позивача) за наказом Національної академії аграрних наук України (відповідача-2) № 102-к від 08 березня 2024 року було призначено виконуючим обов`язки директора ДП «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» (відповідача-1) з 08 березня 2024 року до призначення директора у встановленому законом порядку. 22.10.2025 року до ДП «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» прибув ОСОБА_2 , який представився новопризначеним в.о. директора державного підприємства, а також надав копію наказу Національної академії аграрних наук України від 20.10.2025 року № 359-к, згідно якого ОСОБА_1 виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» 20.10.2025 року звільнено на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП, у зв`язку з одноразовим грубим порушенням ОСОБА_1 трудових обов`язків, а саме доведенням державного підприємства до банкрутства, зростання заборгованості перед кредиторами, зниження платоспроможності підприємства, неналежне проведення претензійно-позовної роботи, відповідно до п. 7.6., 7.7. Статуту Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України».
Позивач вважає, що наказ Національної академії аграрних наук України № 359-к від 20.10.2025 року «Про звільнення ОСОБА_1 » є незаконним, а підстави для звільнення позивача, що наведені в наказі є необґрунтованими, оскільки виходячи зі змісту п. 1 ст. 41 КЗпП підставою для звільнення керівника за цією нормою є вчинення ним конкретного одноразового грубого порушення трудових обов`язків, а не ряд формальних триваючих порушень. Звернув увагу, що попередньо до прийняття наказу про звільнення відповідачем не проводилось службове розслідування з приводу підстав для звільнення, що зазначені в наказі, та що позивача не було ознайомлено з підставами для звільнення та з самим наказом, а також що звільнення ОСОБА_1 відбулось в той час, коли він перебував на лікарняному, що є грубим порушенням трудового законодавства, та підставою для задоволення позову. 
Позиція відповідача-1.
Відповідач-1 не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, строк на подання відзиву в даній справі сплив. 
Позиція відповідача-2.
Відповідач-2 явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив та не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, строк на подання відзиву в даній справі сплив. 
Позиція суду щодо підсудності даного спору Господарському суду Львівської області.
Правовою підставою для розгляду вказаного спору в межах справи №914/1115/25 про банкрутство Державного підприємства "Дослідне господарство "Радехівське" Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України" є положення ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства. 
Так, ухвалою господарського суду Львівської області від 23.09.2025 відкрито провадження у справі №914/1115/25 про банкрутство відповідача-1 Державного підприємства "Дослідне господарство "Радехівське" Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України". На даний час розгляд справи №914/1115/25 триває.
Згідно із ч. 1 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Абзацом 1 ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.
Згідно абз. 4 ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.
Відтак, позов ОСОБА_1 підлягає розгляду Господарським судом Львівської області в межах справи №914/1115/25 про банкрутство Державного підприємства "Дослідне господарство "Радехівське" Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України".
Приймаючи рішення у даній справі, суд встановив наступні обставини та виходив з наступних мотивів. 
Як зазначено в заяві, ДП “ДГ “Радехівське” ІСГ КР НААН”, згідно п. 1.1 Статуту, засноване на державній власності, перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України, як органу управління державним майном.
Судом встановлено, що за наказом Національної академії аграрних наук України № 102-к від 08 березня 2024 року ОСОБА_1 було призначено виконуючим обов`язки директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» з 08 березня 2024 року до призначення директора у встановленому законом порядку.
20.10.2025 року Національною академією аграрних наук України видано наказ № 359-к «Про звільнення ОСОБА_1 », згідно якого у зв`язку з одноразовим грубим порушенням ОСОБА_1 трудових обов`язків, а саме доведенням державного підприємства до банкрутства, зростання заборгованості перед кредиторами, зниження платоспроможності підприємства, неналежне проведення претензійно-позовної роботи, відповідно до п. 7.6., 7.7. Статуту Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України», наказано звільнити ОСОБА_1 виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» 20.10.2025 року на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України.
В наказі № 359-к «Про звільнення ОСОБА_1 » від 20.10.2025 підставами звільнення зазначено:
- службова записка начальника Відділу наукового забезпечення інноваційно-інвестиційного розвитку та прогнозування експериментальної бази ОСОБА_3 від 17.10.2025 року;
- лист Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України від 13.10.2025 року № 789;
- копія ухвали Господарського суду Львівської області про відкриття провадження у справі про банкрутство Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» від 23.09.2025 року у справі № 914/1115/25.
В позовній заяві зазначено, що про звільнення ОСОБА_1 з 20.10.2025, як виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України», його повідомив ОСОБА_2 , який 22.10.2025 року прибув до Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» та представився новопризначеним виконуючим обов`язки директора державного підприємства згідно наказу Національної академії аграрних наук України від 20.10.2025 року № 361-к, а також надав копію Наказу № № 359-к «Про звільнення Ковальковського Дмитрія» від 20.10.2025 року. 
Докази, які-б вказували на інше, суду не надані і в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 чт. 14 ГПК України).
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Статтею 5-1 КЗпП України встановлено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Пунктом 1. ч. 1 ст. 41 КЗпП України визначено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку 1) одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.
Верховний Суд у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 759/1122/19 відзначив, що важливим елементом застосування п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків.
Під разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі та вчиненою саме разово (одну дію або бездіяльність). Не є одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків тривале, неналежне «керування» роботою установи, ослаблення контролю за робою підлеглих тощо. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28.07.2022 у справі №216/3852/20, від 06.10.2021 року у справі № 305/1001/18.
Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2019 року у справі № 461/605/18 (провадження № 61-3017св19) зробив висновок, що якщо порушення носить тривалий, а не разовий характер, зокрема, неналежне керівництво роботою ввіреного підрозділу, ослаблення контролю за роботою підлеглих працівників тощо, це не дає підстав для звільнення керівника за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України.
Виходячи із наведеного, підставою для звільнення керівника на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП є вчинення ним конкретного одноразового грубого порушення трудових обов`язків, тоді як в оскаржуваному наказі №359-к від 20.10.2025 про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП зазначено цілий ряд триваючих порушень, таких як доведення до банкрутства, зростання заборгованості перед кредиторами, зниження платоспроможності підприємства, неналежне проведення претензійно-позовної роботи.
Оскільки наказ Національної академії аграрних наук України № 359-к від 20.10.2025 року «Про звільнення ОСОБА_1 » містить посилання на цілий ряд триваючих порушень, а не одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків, тому застосування п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України для звільнення ОСОБА_1 як в.о. директора є безпідставним.
Також суд відзначає, що ухвала господарського суду Львівської області від 23.09.2025 про відкриття провадження у справі №914/1115/25 про банкрутство Державного підприємства "Дослідне господарство "Радехівське" Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України", сама по собі не свідчить про доведення підприємства до банкрутства з боку в.о. директора ОСОБА_1 . Обставини наявності(чи відсутності) ознак доведення до банкрутства встановлюються розпорядником майна у справі про банкрутство за результатами аналізу фінансово-господарського стану боржника(ст.44 КУзПБ), і можуть бути встановлені судом за результатами розгляду, зокрема, заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника (ч.2 ст.61 КУзПБ). 
Також, суду не надано, і матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин зростання заборгованості перед кредиторами, зниження платоспроможності підприємства, неналежного проведення претензійно-позовної роботи(як підстав для прийняття оскаржуваного наказу від 20.10.2025 року № 359-к). 
Окрім цього, позивач надав суду Інформаційні довідки з електронної системи охорони здоров`я, в тому числі Медичний висновок про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 від 20.10.2025 року №1111-АМНК-8К62-М358. 
Тобто станом на дату винесення наказу №359-к від 20.10.2025 про звільнення, ОСОБА_1 перебував на лікарняному.
Згідно з ч. 3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктами 5 і 13 частини першої цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці (крім звільнення за пунктом 13 частини першої цієї статті). Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Положення статей 42, 42-1 і 49-2 цього Кодексу не поширюються на звільнення за пунктом 13 частини першої цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Відтак, враховуючи, що наказ Національної академії аграрних наук України №359-к від 20.10.2025 про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України порушує норми КЗпП України, а також те що на дату винесення наказу позивач перебував на лікарняному, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскарженого наказу №359-к від 20.10.2025 із поновленням ОСОБА_1 на роботі.
Відповідно до абз. 8 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Положеннями чинного Господарського процесуального кодексу України, на відміну від положень Цивільного процесуального кодесу України(зокрема п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України), не передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.
А в силу ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник(в тому числі спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника), розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
За приписами ст.65 Закону України “Про виконавче провадження” рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Пунктом 34 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 роз`яснено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.
У даному випадку, суд зазначає, що вказані норми законодавства є певною гарантією забезпечення, як прав працівника якого незаконно звільнено, так і прав роботодавця щодо забезпечення нормального функціонування трудового колективу підприємства.
Оскільки, звільнення позивача відбулося з порушенням установленого законом порядку, і позивач підлягає поновленню на посаді, то в силу приписів абз. 8 ст. 235 КЗпП України  рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 виконуючим обов`язків директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» підлягає негайному виконанню.
Щодо позовної вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.10.2025 року по 20.11.2025 року в сумі 46 000,00 грн., то суд зазначає таке.
Відповідно до абз. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. 
Для визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. 
Пунктом 2 розділу ІІ Порядку визначено, що у випадку вимушеного прогулу середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. 
Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.
Пунктом 8 розділу IV Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
В позовній заяві, здійснюючи розрахунок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, позивач зазначив наступне: середньомісячна заробітну плату - 46 000,00 грн., період вимушеного прогулу з 20.10.2025 по 20.11.2025 року (21 робочий день). 
Проте, позивач не надав суду жодних документів щодо його заробітної плати. Із позовної заяви та доданих матеріалів не можливо встановити з яких виплат позивачем визначено суму середнього заробітку за період вимушеного прогулу з 20.10.2025 по 20.11.2025 року у розмірі 46 000,00 грн.
Відтак, із підстав, зазначених в позовній заяві, в частині позовної вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.10.2025 року по 20.11.2025 року в сумі 46 000,00 грн., суд відмовляє.
Разом з тим, слід зазначити, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку без обмеження будь-яким строком згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України та не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначеного частиною другою статті 235 КЗпП України (такий правовий висновок виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19).
Відтак, позивач не позбавлений права звернутися з позовом про стягнення середнього заробітку, зазначивши у відповідній позовній заяві належні підстави для такого позову.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. 1 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З врахуванням всього вищенаведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині: визнати незаконним (протиправним) та скасувати наказ № 359-к від 20.10.2025 р. Національної академії аграрних наук України про звільнення ОСОБА_1 виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України»; поновити ОСОБА_1 виконуючим обов`язки директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України». В задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19 дійшла висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Відповідно до ч. 2 ст. 129 ГПК України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Докази звільнення відповідача від сплати судового збору матеріали справи не містять.
Відтак, сплачений позивачем судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру (визнати незаконним (протиправним) та скасувати наказ № 359-к від 20.10.2025 р. Національної академії аграрних наук України) у сумі 2 422 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Судовий збір за позовною вимогою немайнового характеру (поновити ОСОБА_1 виконуючим обов`язки директора) у сумі 2 422 грн. 40 коп. покладається на відповідача та підлягає стягненню в дохід Державного бюджету.
Виходячи із всього вищенаведеного, та керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-241 ГПК України, ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, суд -

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Визнати незаконним (протиправним) та скасувати наказ № 359-к від 20.10.2025 р. Національної академії аграрних наук України про звільнення ОСОБА_1 виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України».
3. Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) виконуючим обов`язки директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» (80221, Львівська обл., Червоноградський р-н, с. Сабанівка, вул. Широка, буд. 1А, ідентифікаційний код 20760248).
4. В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
5. Стягнути з Національної академії аграрних наук України (01010, м. Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка, буд. 9, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 00024360) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2 422 грн. 40 коп. судового збору.
6. Стягнути з Національної академії аграрних наук України (01010, м. Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка, буд. 9, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 00024360) в дохід Державного бюджету 2 422 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 17.03.2026. 

Суддя Морозюк А.Я.