Справа № 455/966/25 Головуючий у 1 інстанції: Пошивак Ю.П. 
Провадження № 22-ц/811/3905/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 квітня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретаря: Іванової О.О.
без участі сторін, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивували тим, що 31 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 135804, за умовами якого кредитодавець зобов`язується на строк та на умовах, що визначені договором надати позичальнику грошові кошти в сумі 13334 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію, проценти та інші платежі, передбачені договором.
Підписавши кредитний договір за допомогою електронного підпису шляхом використання одноразового ідентифікатора, відповідач підтвердив, що отримав та ознайомився з індивідуальною частиною договору та публічною частиною договору, графіком платежів за кредитним договором, паспортом споживчого кредиту, Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту кредитодавця, а також іншою інформацією, необхідною для прийняття рішення про укладення договору та отримання кредиту.
В умовах договору сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення такого договору на визначених ним умовах.
Однак, внаслідок неналежного виконання умов договору про споживчий кредит №135804 від 31 березня 2024 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість в розмірі 19706.34 грн, з яких 13334 грн – заборгованість за основним боргом, 5871.34 грн – заборгованість за процентами та 501 грн – заборгованість за комісією.
На підставі договору факторингу № 12092024 від 12 вересня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги, в тому числі, і до боржника за договором про споживчий кредит №135804 від 31 березня 2024 року.
З наведених підстав просили стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором про споживчий кредит №135804 від 31 березня 2024 року в розмірі 19706.34 грн. 
Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №135804 від 31 березня 2024 року в розмірі 19205.34 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 2951.02 грн судового збору.
Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2025 року оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що матеріали справи не містять доказів перерахування на банківський картковий рахунок ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 13334 грн.
Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» не перераховувало кредитних коштів, таке не є кредитором, а відтак не могло здійснювати відступлення права вимоги, якими не володіло.
Позивач не надав належних та допустимих доказів наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» права на залучення третіх осіб до зобов`язань за укладеними ним договорами.
Загальний строк кредитування за договором про споживчий кредит №135804 від 31 березня 2024 року становить 84 дні до 23 червня 2024 року, тому нарахування заборгованості за процентами є неправомірним.
У період дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України.
Крім того, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у стрілецькому полку поліції особливого призначення, приймає безпосередню участь у бойових діях, захищаючи незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, відтак на нього поширюються положення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, йому не нараховуються проценти за користування кредитними коштами.
Просить рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч. 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення – 14 квітня 2026 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Задовольняючи частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання зобов`язання за умовами договору про споживчий кредит №135804 від 31 березня 2024 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 19 201.34 грн, з яких 13334.00 грн – заборгованість за основним боргом та 5871.34 грн – заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, що підлягає стягненню на користь позивача, який набув право вимоги до за цим кредитним договором.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст.10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Судом встановлено, що 31 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 135804, за умовами якого кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 2.6 договору надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 2.2.1. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредитом та проценти за користування кредитом.
Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, та інші не заборонені законодавством цілі (п. 2.2. договору про споживчий кредит № 135804 від 31 березня 2024 року).
Пунктом 2.2.1. договору про споживчий кредит № 135804 від 31 березня 2024 року передбачено, що сума (загальний розмір) кредиту становить 13334.00 грн надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 10000.50 грн на № рахунку/картки позичальника № НОМЕР_1 ; у розмірі 3333.50 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно з п. 2.5. індивідуальної частини.
Згідно з п. 2.5. договору про споживчий кредит № 135804 від 31 березня 2024 року комісія за надання кредиту складає 3333.50 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 25.00 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.1. цієї індивідуальної частини.
Відповідно до п. 2.6. договору про споживчий кредит № 135804 від 31 березня 2024 року загальний строк кредитування за цим договором складає 84 днів з 31 березня 2024 року (дата надання кредиту) по 23 червня 2024 року.
Кредитодавець може, на підставі звернення позичальника, продовжити строк цього договору на тих самих умовах. Договір вважається продовженим у разі підписання сторонами відповідної додаткової угоди (п. 3.3. договору про споживчий кредит № 135804 від 31 березня 2024 року).
Пунктом 2.3. договору про споживчий кредит № 135804 від 31 березня 2024 року передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 300.00% річних. Тип процентної ставки – фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту позичальником протягом строку кредитування, зазначеного в п. 2.6. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний.
Денна процентна ставка складає 0.8224% в день (п. 2.7.1. договору про споживчий кредит № 135804 від 31 березня 2024 року).
Випискою по рахунку № НОМЕР_2 (платіжна картка № 5169155155453432), відкритому в Акціонерному товаристві «Акцент-банк» на ім`я ОСОБА_1 , підтверджується, що 31 березня 2024 року відповідач отримав кретині кошти в розмірі 10000.50 грн (а.с. 123). 
12 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» укладено договір факторингу №12092024, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю ««Фінансова компанія «Кредіплюс» за плату відступає Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними в реєстрі боржників.
Пунктом 1.2. договору факторингу №12092024 від 12 вересня 2024 року передбачено, що перехід права вимоги відбувається в день підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2 після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості та набуває відповідні права вимоги.
Актом приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу №12092024 від 12 вересня 2024 року підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло реєстр боржників.
Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №12092024 від 12 вересня 2024 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 135804 від 31 березня 2024 року.
Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 135804 від 31 березня 2024 рокустаном на 23 червня 2024 року, тобто на день закінчення строку дії договору, така становить 19706.34 грн., з яких 13 334.00 грн – заборгованість за основним боргом, 5871.34 грн – заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, 501.00 грн – заборгованість за комісією.
Згідно з довідкою від 30 липня 2025 року № 5935/41/4/03-2025, виданою Департаментом патрульної поліції Національної поліції України з 27 серпня 2019 року ОСОБА_1 проходить службу в поліції, а з 02 вересня 2024 року призначений на посаду інспектора взводу № 3 роти № 3 полку поліції особливого призначення патрульної поліції (стрілецький «Хижак – 1») Департаменту патрульної поліції. З 27 лютого 2025 року по 06 квітня 2025 року перебував у відрядженні в Сумській області та брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (а.с. 165).
Згідно з листом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 06 жовтня 2025 року № 7742/41/54/03-2025 на виконання бойових розпоряджень Головнокомандувача Збройних Сил України полк поліції особливого призначення патрульної поліції виконує бойові (спеціальні) завдання з відсічі збройної агресії проти України (а.с. 209-210).
Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей.
Оскільки ОСОБА_1 проходить службу в полку поліції особливого призначення патрульної поліції (стрілецький «Хижак – 1») Департаменту патрульної поліції, безпосередньо брав участь у виконанні бойових завдань із відсічі збройної агресії проти України, йому не нараховуються проценти за користування кредитними коштами, а відтак стягнення з нього на користь позивача заборгованості за процентами в розмірі 5871.34 грн, є безпідставним.
Наявною в матеріалах справи випискою по рахунку відповідач підтверджується, що ОСОБА_1 фактично отримав у користування кредитні кошти в розмірі 10000.50 грн.
Водночас, аналіз умов договору про споживчий кредит № 135804 від 31 березня 2024 року та наданого позивачем розрахунку заборгованості за цим договором свідчать про те, що заборгованість за тілом кредиту, крім фактично отриманих коштів в розмірі 10000.50 грн, включає також 3333.50 грн комісії за надання кредиту.
Зміст договору про споживчий кредит № 135804 від 31 березня 2024 року свідчить про те, що комісія за надання кредиту в розмірі 3333.50 грн, встановлена в п. 2.5. договору, є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику.
Умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що положення договору про споживчий кредит № 135804 від 31 березня 2024 року щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 3333.50 грн суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 3333.50 грн, яка включена позивачем до заборгованості за тілом кредиту.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за договором про споживчий кредит № 135804 від 31 березня 2024 рокув розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 50 копійок, що становить заборгованість за основним боргом.
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та стягнення на його користь заборгованості в розмірі 10000.50 грн, то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають стягненню, слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 1536.71 грн судового збору за подання позову, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1789.55 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню 1536.71 грн судового збору за подання позову, а з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1789.55 грн судового збору за подання апеляційної скарги, то враховуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 252,84 грн. судового збору.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2025 року – змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором про споживчий кредит № 135804 від 31 березня 2024 рокув розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 50 копійок, що становить заборгованість за основним боргом.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 252 (двісті п`ятдесят два) гривень 84 копійок судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 14 квітня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Шандра М.М.