печерський районний суд міста києва

Справа № 757/1830/20-к 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.04.2026 Печерський районний суд м. Києва у складі 
головуючої судді ОСОБА_1 
за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
прокурора ОСОБА_5 
захисника ОСОБА_6 
обвинуваченого ОСОБА_7 
потерпілої ОСОБА_8 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залу суду в м. Києві кримінальне провадження №12016100070005907, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.09.2016 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Норільськ, РФ, громадянина України, що має вищу освіту, працює лікарем - кардіологом відділення реанімації та інтенсивної терапії для кардіологічних хворих - КНП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », одружений, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується в тому, що він, будучи медичним працівником, неналежно виконав свої професійні обов`язки внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 140 КК України, за таких обставин.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 31.07.2016 є лікарем-кардіологом вищої категорії та відповідно до наказу №53-вк від 29.09.2002 перебуває на посаді лікаря-кардіолога відділення реанімації та інтенсивної терапії ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно п. «а» ст. 78 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» зобов`язаний сприяти охороні та зміцненню здоров`я людей, запобігати і лікувати захворювання, надавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу. 
Крім того, ОСОБА_7 , будучи лікарем-кардіологом відділення реанімації та інтенсивної терапії ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно пунктів 2.7, 2.8, 2.14 Посадової інструкції лікаря кардіолога відділення кардіологічної реанімації (далі - інструкції), кожен з лікарів чергової бригади в ОКР надає спеціалізовану інтенсивну медичну допомогу хворим кардіологічного профілю, приймає рішення про перехід хворих у відділення центру після стабілізації їхнього стану, визначає тактику медичного лікування та первинний план обстеження хворого, контролює їхнє виконання, здійснює інтенсивний нагляд за лікуванням пацієнтів, що знаходяться у відділенні, при необхідності забезпечує консультації спеціалістів.
24.07.2016 о 19 год. 50 хв. лікарями бригади швидкої медичної допомоги було доставлено у приймальне відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 хвору ОСОБА_9 , де останню оглянув черговий лікар-терапевт ОСОБА_10 , який встановив та зафіксував у медичній картці стаціонарного хворого №2988/1201 на ім`я останньої попередній діагноз: «Хронічне обструктивне захворювання легень, стадія загострення. Позалікарняна вогнищева пневмонія? Дихальна недостатність 0 ст. Гіпертонічна хвороба 1 стадії, 1 ступеня. Серцева недостатність 1. 2 функціональний клас за «NYHA». Наслідки травми поперекового відділу хребта з ураженням епікнуса спинного мозку».
В подальшому ОСОБА_9 було призначено лікування та проведення низки клінічних досліджень та госпіталізовано до 2-го терапевтичного відділення лікарні, де остання перебувала на стаціонарному лікуванні до 29.07.2016 під наглядом лікуючого лікаря-терапевта ОСОБА_11 та завідувача відділення ОСОБА_12 .
29.07.2016 ОСОБА_9 лікуючим лікарем-терапевтом ОСОБА_11 за погодженням із завідувачем відділення ОСОБА_12 була виписана із стаціонару із заключним діагнозом: «Гіпертонічна хвороба 2 стадії, 2 ступеня. Ішемічна хвороба серця. Стенокардія, 2 функціональний клас. Дифузний кардіосклероз, Атеросклероз аорти. Серцева недостатність 2 А-Б. Хронічний бронхіт курця. Токсичний гепатит».
31.07.2016 приблизно о 15:40 год. ОСОБА_9 у зв`язку із погіршенням самопочуття звернулась до інфарктного відділення №2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_3 , де її було оглянуто черговим лікарем-кардіологом ОСОБА_13 , яка призначила ОСОБА_9 лікування та проведення низки інструментальних досліджень. Останню було госпіталізовано на стаціонарне лікування у вказане відділення, де вона знаходилась під наглядом лікуючого лікаря-кардіолога ОСОБА_13 .
Того ж дня, приблизно о 20 год. 30 хв. ОСОБА_9 , знаходячись у відділенні кардіології під супроводом свого чоловіка ОСОБА_14 пішла до туалету, де їй стало погано та вона, втративши свідомість, впала на підлогу. Після проведення реанімаційних заходів лікарем-кардіологом ОСОБА_7 , ОСОБА_9 було переведено до відділення реанімації. ІНФОРМАЦІЯ_37 приблизно о 02 год. 35 хв. стан ОСОБА_9 погіршився і приблизно о 04 год. 12 хв. виникла зупинка серцевої діяльності, у зв`язку з чим лікарем-кардіологом ОСОБА_7 були розпочаті реанімаційні заходи, але такі заходи були припинені через відсутність результату та о 05 год. 03 хв. того ж дня було констатовано біологічну смерть останньої. 
Відповідно до висновку експерта №448/18 від 10.04.2019 із медичної карти №2988/1201 стаціонарного хворого ІНФОРМАЦІЯ_5 слідує, що ОСОБА_9 із 24.07.2016 по 29.07.2016 перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом «Гіпертонічна ІІ ст., ішемічна хвороба серця, стенокардія, ІІ ф.к., дифузний кардіосклероз, синусова тахікардія, серцева недостатність А-Б, хронічний бронхіт курця, дихальна недостатність 0-1 ст. Токсичний гепатит».
Захворювання, що були перелічені у цьому діагнозі, дійсно спостерігались у пацієнтки, однак вони були тільки супутніми і такий діагноз був неповним. 
Із медичної картки №70004352 стаціонарного хворого ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що ОСОБА_9 із 31.07.2016 по ІНФОРМАЦІЯ_37 перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: «Основне захворювання: 1. Тромбофлебіт глибоких вен нижніх кінцівок. 2. ІХС: Гострий інфаркт міокарда в задньо-бокових відділах лівого шлуночка із розповсюдженням на верхівку (від 20.07.2016 клінічно). Рецидив в зоні враження низького ризику (20-31.07.2016), високого ризику (31.07.2016), рецидивуючий перебіг. Рецидив ІНФОРМАЦІЯ_39 Легенева недостатність ШШ ст. Клінічна смерть ІНФОРМАЦІЯ_39 Кардіогенний шок ІНФОРМАЦІЯ_37. ШВЛ ІНФОРМАЦІЯ_37. Пароксизм шлуночкової тахікардії (31.07.2016). Пароксизм фібриляції передсердь (31.07.2016). СІЛ 11 А ст. Супутні: Залишкові явища поперекового відділу хребця (ДТП 2011 р.) із компресійним переломом Е1. Численні протрузії дисків Th2-Th3; Th4-Th5; L4-L5; L5-S1. Стан після екстирпації (2015 р.). Постійний прийом препарату «Анжелік». Дифузно-вузловой зоб. Хронічний панкреатит у фазі нестійкої ремісії».
Діагноз ОСОБА_9 «гострий Q інфаркт міокарду в задньо-бокових відділах лівого шлуночка із розповсюдженням на верхівку» в період її перебування на стаціонарному лікуванні в ІНФОРМАЦІЯ_6 з 31 липня по ІНФОРМАЦІЯ_38 року включно» не підтверджується даними медичної документації.
За даними патологоанатомічного (Протокол патологоанатомічного дослідження №287 від ІНФОРМАЦІЯ_37) та мікроскопічного (гістологічного) дослідження шматочків внутрішніх органів трупа, проведеного в ході даної судово-медичної експертизи «Висновок експерта №2» у ОСОБА_9 мали місце тромбофлебіт крупної вени нижньої кінцівки, який у своєму перебігу супроводжувався розвитком тромбоемболії інтрамуральних артерій тканини легень, гострої легенево-серцевої недостатності, що і стало безпосередньою причиною смерті. 
Тобто, захворювання, яке призвело до настання смерті ОСОБА_9 , не було діагностовано у ІНФОРМАЦІЯ_7 . У ІНФОРМАЦІЯ_6 це захворювання було діагностовано, однак не було підтверджене у з`язку з непроведенням необхідних інструментальних даних.
Лікування, що проводилось ОСОБА_9 у ІНФОРМАЦІЯ_7 та у ІНФОРМАЦІЯ_6 в основному відповідало встановленому діагнозу, не було протипоказаним та не було «…причиною погіршення стану його здоров`я та настання смерті».
При вивченні наданих медичних документів було виявлено наступне:
- 25.07.2016 у ІНФОРМАЦІЯ_7 у ОСОБА_9 констатовано скарги на задишку при звичайних навантаженнях, яка виникла за 3 дні до госпіталізації при їзді на велосипеді, пастозність - набряку нижніх кінцівок. Ці дані не були патогномонічними (характерними) для «тромбофлебіту крупної вени нижньої кінцівки» та «тромбоемболії легеневої артерії», але слугували підставою для підозри цих захворювань і призначення дуплексного сканування судин нижніх кінцівок та ехокардіографії. Однак ці обстеження хоча і були призначені, але не були проведені, що сприяло недооцінці важкості стану хворої та не дозволило встановити правильний діагноз;
- 31.07.2016 о 15 год. 40 хв. черговим лікарем ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлюється попередній діагноз (під питанням) тромбоемболії легеневої артерії та вказується «низький ризик», у комплексі інших обстежень призначається - КТ-грудної клітки, ангіопульмонографія, Ехо-кардіографія та тест на Д-димер, які так і не були виконані. Невиконання вказаних обстежень обумовило недооцінку важкості стану хворої на цьому етапі надання медичної допомоги ОСОБА_9 . Окрім цього не було призначено та проведено дуплексне сканування судин нижніх кінцівок, а також не було проведено лікування тромболітиками. 
За умови проведення дуплексного сканування судин нижніх кінцівок, ехокардіографії, КТ-грудної клітки, ангіопульмонографії та тесту на Д-димер, прогноз для збереження життя ОСОБА_9 міг бути сприятливим.
Таким чином, вказані вище недоліки у наданні медичної допомоги на рівні ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , що у своєму комплексі не дозволили вчасно встановити правильний діагноз та провести відповідне лікування, знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_9 .
Хірургічний метод лікування був методом вибору та міг бути застосований після ретельного обстеження, якого не було зроблено.
Відповідальність за надання медичної допомоги (дотримання «інструкції») лежить на лікуючому лікарі та зав. відділення, а за їх відсутності - на черговому лікарі. У даному випадку, виходячи із записів у наданих медичних картах стаціонарного хворого, неможливість проведення того чи іншого обстеження та введення тромболітиків, обгрунтовується, у щоденникових записах, відсутністю такої можливості у стаціонарах як ІНФОРМАЦІЯ_5 , так і ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до записів у Медичній карті стаціонарного хворого №2988/1201 у ОСОБА_9 мала місце «позитивна динаміка під час її лікування в ІНФОРМАЦІЯ_4 з 24 липня по 29 липня 2016 року включно», однак ці записи не підтверджені результатами об`єктивних (інструментальних) методів досліджень.
В даному провадженні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, за аналогічних обставин, пред`являлось обвинувачення (посади зазначені на момент події): 
Завідувачу другого терапевтичного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 , лікарю-терапевту ОСОБА_12 ;
Лікарю-терапевту ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_11 
Лікарю-кардіологу для цілодобового прийому хворих кардіологічного відділення для хворих на інфаркт міокарда №2, (на 0,25 ставки лікар-кардіолог для прийому хворих приймального відділення кардіології та ревматології) ІНФОРМАЦІЯ_3 , лікарю-кардіологу другої категорії ОСОБА_13 .
Ухвалою суду від 25.11.2021 за клопотанням захисту ОСОБА_13 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 140 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а провадження в цій частині обвинувачення закрито.
В іншій частині обвинувачення даною ухвалою призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта. 
Ухвалою суду від 16.05.2023 за клопотанням захисників ОСОБА_15 та ОСОБА_16 відповідно ОСОБА_12 , ОСОБА_11 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 140 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а провадження в цій частині обвинувачення закрито.
Обвинувачений ОСОБА_7 вину в пред`явленому обвинуваченні не визнав.
Допитаний в судовому засіданні показав, що у 1988 році з відзнакою закінчив ІНФОРМАЦІЯ_8 , з 1992 року працює у відділенні кардіологічної реанімації. За час роботи робив і на даний час робить все, що можливо, та все, що в його силах, для пацієнтів, в тому числі і для пацієнтки ОСОБА_9 , щоб стабілізувати її стан та врятувати її життя. 
ОСОБА_9 поступила до ІНФОРМАЦІЯ_9 31.07.2016 о 15 год. 40 хв., в інфарктне відділення на 4 поверх, оскільки була виражена серцева недостатність та низький тиск, перебувала в палаті в цьому відділенні, без відома відділення кардіологічної реанімації.
В кардіологічному відділенні 9 поверхів, його відділення - реанімації та інтенсивної терапії, знаходиться на другому поверсі. До їх обов`язків входить прийом важких пацієнтів, в тому числі з приймального відділення, і невідкладна реанімаційна рятувальна допомога. Якщо це клінічна смерть, то одразу проводяться реанімаційні заходи, починаючи з приймального відділення, а далі лікування. В процеси лікування у відділенні входять такі лікарняні маніпуляції як постановка кардіостимулятора, катетеризація крупних вен для безпосереднього доступу, щоб не колоти пацієнту руки і контролювати венозний тиск і проводити постійну інфлюзійну терапію яка необхідна. За необхідністю - штучна вентеляція легень; є різні методики які виконуються залежно від стану пацієнта.
У даному випадку пацієнтка поступила повз відділення реанімації та інтенсивної терапії, у інфарктне відділення, її спочатку прийняв черговий лікар кардіології. Лікарі реанімаційного відділення, в тому числі і ОСОБА_7 , одразу, при прийомі, її не бачили.
В інфарктному відділенні пацієнтка втратила свідомість коли пішла в туалет, впала, вдарилась головою. Була зафіксована клінічна смерть і до його приходу, у інфарктному відділенні, початі реанімаційні заходи: закритий масаж серця і штучна вентиляція легень між крон губ. Він не був лікуючим лікарем ОСОБА_9 , після клінічної смерті, після перших реанімаційних заходів його було викликано на 4-ий поверх до пацієнтки для проведення реанімаційних заходів, це було 31.07.2016 приблизно о 20 год. 30 хв. 
Після цих реанімаційних заходів пацієнтка була переведена до їх відділення (відділення реанімації та інтенсивної терапії) у вкрай тяжкому стані. Під час проведення рентгенологічного дослідження пацієнтку трохи припідняли, щоб встановити під грудну клітину рентгенівську плівку, і знов відбулася клінічна смерть.
Транспортувати пацієнтку для проведення інших досліджень було неможливо, враховуючи її вкрай важкий стан, тому що транспортування це прямий шлях до біологічної смерті. По критеріям стану пацієнтки проводились всі необхідні заходи: медикаментозна терапія, при погіршенні стану пацієнтка була переведена на ШВЛ, підключено центральний катетер, продовжені всі заходи медикаментозної терапії, які необхідні в даній ситуації, і далі при ще одній клінічній смерті - реанімаційні заходи, які були вже неефективні. 
Проведення тромболітичної терапії в даному випадку було неможливим, оскільки закритий масаж серця, удар головою - прямі протипоказання для проведення тромболітичної терапії. При проведенні закритого масажу серця є пошкодження навіть дрібних судин, які тромбуються. При ударі головою при падінні в туалеті також могли виникнути пошкодження судин в головному мозку. При введенні такого препарату як «Актилізе», який розчиняє тромби, де б вони не знаходились, якщо вони свіжі, це протипоказано, тому що це могло викликати профузну кровотечу. 
При переведенні у відділення реанімації та інтенсивної терапії пацієнтка скаржилась ще на біль у животі та різку слабкість в нижніх кінцівках. З метою виключення аневризми брюшного відділу аорти був викликаний хірург, який оглянув пацієнтку. Також пацієнтка була оглянута неврологом, що є необхідним по протоколу після клінічної смерті і реанімаційних заходів.
Проте, під час знаходження ОСОБА_9 у відділенні реанімації та інтенсивної терапії її діагноз для нього був ясний, але вже була клінічна смерть і реанімаційні заходи. Чому дослідження: дуплексне сканування судин нижніх кінцівок, ехокардіографія, КТ-грудної клітки, ангіопульмонографія та тесту на Д-димер не були проведені раніше, зокрема з 15 год. 40 хв. до 20 год. 30 хв, він сказати не може.
Під час знаходження ОСОБА_9 у відділенні реанімації вони, не транспортуючи пацієнтку, могли зробити тільки рентгенівське дослідження грудної клітки, але і без нього вже було зрозуміло, що в пацієнтки тромбоемболія. Ще зробили тест на інфаркт міокарда, та такий діагноз було виключено. Стосовно ангіопульмонографії, то це дослідження проводить відділення рентгененскулярної хірургії, яке на той час не працювало, перебувало в стані ремонту, і обладнання для ангіопульмонографії не було встановлено. Тобто ангіопульмонографію в лікарні не проводили на той час, якшо пацієнт був транспортабельний, то його могли перенаправити в іншу лікарню, що робили, наприклад, при гострому інфаркті. Але в ситуації з пацієнткою ОСОБА_9 її транспортування було неможливе навіть по корпусу.
Обвинувачений також звернув увагу на таке. В 2011 році пацієнтка отримала травму. Це був автовипадок, вона була збита машиною, коли їхала на велосипеді, і отримала травму хребта. Після того, вже за тиждень до поступлення в ІНФОРМАЦІЯ_10 , вона також їхала на велосипеді і відчула різку задишку, слабкість і була також, самостійно, без швидкої допомоги, госпіталізована до 15 лікарні за місцем проживання, де знаходилась тиждень. Зі слів родичів протягом тижня турбувала задишка, слабкість. Безумовно це була картина тромбоемболії головної артерії.
За тиждень тромби, які вже знаходились в судинах легень, були консолідовані, тобто навіть якщо б не було протипоказань до тромболітичної терапії і він би її провів - у кращому випадку отримали б тимчасовий ефект, тому що тромби, які консолідовані, вже не можуть бути розчинені. 
Відчуває біль через те, що не зміг врятувати цю пацієнтку, але нажаль таке трапляється, коли серця вже фактично не має, коли воно як сєточка і з ним неможливо працювати. В даній ситуації пацієнтка отримувала препарати, які попереджали виникнення тромбів, підтримуюча терапія підтримувала тиск і серцевий ритм пацієнтки. Киснева терапія, штучна вентиляція легень могла поліпшити стан, але нажаль фактор часу проти даної ситуації. Він ніколи не спить на чергуваннях, завжди біля пацієнтів, завжди робить все, щоб полегшити та подовжити їм життя, врятувати їх життя. Це його робота, до якої він ставиться дуже відповідально, про що можуть сказати і його пацієнти, і дуже багато співробітників. Але у цій ситуації він був безсилий, щодо чого йому дуже шкода. 
Щодо висновку експерта про те, що був можливий результат при застосуванні хірургічних методів лікування, то це мається на увазі ендоваскулярне лікування, тобто коли проводиться ангіопульмонографія, це означає, що проводиться рентгеноконтрастне обстеження судин легень, вводиться контрастна речовина в судини, і тоді оком на екрані видно, де є тромби. Тоді лікар може зондом зробити тромбоекстракцію, тобто забрати цей тромб або розчинити його. Через відсутність відповідного технічного обладнання в Олександрівській лікарні це неможливо було зробити. 
До його компетенції як лікаря-кардіолога проведення таких операцій не входить, для цього має бути окрема спеціалізація. У разі застосування хірургічних методів лікування мав би бути залучений лікар із іншого відділення. Можливо два варіанти: або залучення фахівця із іншої лікарні, але якщо немає необхідної апаратури, то відповідно немає і сенсу в залученні такого фахівця; або переведення пацієнта до іншої лікарні, але в даному випадку пацієнтка була нетранспортабельна. 
Лікарі в роботі завжди сподіваються на те, що є шанс, на можливості самого організму. В пацієнтки була тромбоемболія, проте вони не знали розміру тромбів, їх локалізації. Все робилось для того, щоб пацієнтку врятувати. Вводився гепарин - препарат, який попереджує розвиток тромбів і в багатьох випадках розчиняє свіжі тромби, не є таким агресивним як тромболітик, а тому не викликає такої профузної кровотечі. Таким чином попередили розвиток подальших тромбів, тобто зупинили процес на тому етапі, на якому він був. Проводилась протишокова терапія, в пацієнтки був кардіогенний шок, оскільки внаслідок тромбів кров не може поступати в ліві відділи серця з правих, відповідно ліві відділи серця не можуть дати достатньо крові в аорту і підтримати нормальний артеріальний тиск. У пацієнтки був тиск 70 на 40, з цією метою проводилась терапія з препаратами, які можуть підтримати тиск і проштовхнути кров із правих відділів, де вона може пройти, в ліві відділи серця і підтримати артеріальний тиск.
В судових дебатах прокурор просила визнати ОСОБА_7 винуватим у пред`явленому йому обвинувачені за ч. 1 ст. 140 КК України та призначити покарання в межах санкції, передбаченої даною статтею, у виді позбавлення волі. Питання речових доказів просила вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що у відділення кардіологічної реанімації прийшов на роботу в 1992 році на прохання колективу даного відділення, на базі якого він займався науковою роботою, ще будучі студентом. У відділенні кардіологічної реанімації ОСОБА_7 працює протягом 34 років, до цього 5 років працював фельдшером та лікарем в інших установах. Дуже відповідально ставиться до своєї роботи, не дозволяє собі сну під час знаходження на добових чергуваннях, завжди знаходиться поруч з пацієнтами, надаючи їм необхідну допомогу та рятуючи їх життя. Для нього не має значення ані вік пацієнта, ані його соціальний статус, відноситься з повагою та увагою до кожної особи. Після знаходження на добовому чергуванні він «відновлюється», як мінімум, протягом доби, проте робота лікаря його надихає та коли пацієнт врятований, вважає це дуже великим щастям. За час його роботи було багато пацієнтів, які вважалися дуже «важкими», з поганими прогнозами для життя, проте їх вдалось врятувати, що викликало здивування навіть у професорів кафедри медицини. До своєї спеціальності відноситься відповідально не тільки на робочому місці, а й за його межами, не може пройти повз людину, яка лежить на вулиці та потребує допомоги, завжди намагається врятувати людину, надаючи необхідну допомогу. Так, зокрема в минулому році, будучи в Деснянському районі (Троєщина), допомагав колегам зі «Швидкої допомоги» проводити реанімаційні заходи та рятувати людину; перебуваючи в Республіці Абхазія врятував 3 - х річну дівчинку, у якої була важка стадія пневмонії. Коли не вдається врятувати пацієнта, для нього це біль та «шрам на серці». Зазначив, що жодного разу не вчиняв дії, які б могли принести шкоду пацієнту. Вважає, що для пацієнтки ОСОБА_9 зробив усе, що від нього залежало, та доклав усіх зусиль, щоб її врятувати, проте, на жаль, обставини склались так, що це все було запізно. Не вважає свої дії такими, що були невірними. Вказував, що професія лікаря його покликання, він любить свою роботу, бажає і надалі допомагати пацієнтам та рятувати життя людей. Просив виправдати його у пред`явленому обвинуваченні.
Захисник ОСОБА_6 просив виправдати ОСОБА_7 в пред`явленому обвинуваченні, посилаючись на те, що будь-яких доказів, які б вказували на порушення ОСОБА_7 своїх професійних обов`язків, стороною обвинувачення в ході судового розгляду не надано. Захисник вказував, що висновком ІНФОРМАЦІЯ_11 встановлено, що реанімаційні дії проведені в повній мірі у відповідності до вимог чинного законодавства. Наданими показаннями голови даної комісії експертів також підтверджено, що реанімація виконана в повному обсязі. ОСОБА_7 не допускав порушень своїх службових обов`язків, які б призвели до смерті потерпілої особи.
Захисник ОСОБА_17 просив визнати ОСОБА_7 невинуватим, оскільки докази, які б підтверджували наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, відсутні.
Звертаючись до суду з останнім словом, ОСОБА_7 вказав, що ніколи не вчиняв кримінальних правопорушень, ніколи не дозволив би собі нашкодити пацієнту, не проявляв негативного ставлення ані до пацієнтів, ані до своїх колег протягом всієї своєї професійної діяльності. Має вдячності у вигляді грамот, зокрема подяку за порятунок людей на Майдані, де працював безкоштовно. Любить свою професію, бажає продовжувати рятувати людей, просить його виправдати.
Потерпілі ОСОБА_18 , ОСОБА_8 в судові засідання не прибули, про місце, час та дату кожного судового засідання повідомлялись належним чином. 
Потерпіла ОСОБА_8 була присутня в судовому засіданні 12.01.2022, після того в жодне судове засідання не з`явилась, про причини неприбуття не повідомила, з жодними заявами на адресу суду не зверталась. 
З урахуванням обізнаності потерпілих із тим, що судом здійснюється судовий розгляд кримінального провадження, належним повідомленням про дату, час, місце судових засідань, думки учасників кримінального провадження, які вважали можливим здійснювати розгляд у відсутність потерпілих, того, що з огляду на предмет доказування в даному провадженні можливо з`ясувати всі обставини під час судового розгляду за відсутності потерпілих, суд, керуючись положеннями ст. 325 КПК України, вважав можливим проведення судового розгляду без потерпілих, зокрема і без подальшої участі потерпілої ОСОБА_8 .
Допитаний в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_14 показав, що потерпіла ОСОБА_9 була його дружиною. Його дружина з донькою відпочивали на дачі, де його дружині стало погано та вони викликали швидку, яка відвезла її до ІНФОРМАЦІЯ_12 . Вона була госпіталізована в ІНФОРМАЦІЯ_13 , а потім виписана - без жодних призначень. Потім в суботу його дружина весь день пролежала, оскільки їй знову стало погано, а в неділю вони пішли до приватної лікарні, де отримали консультацію та зробили УЗД. Вийшовши з приватної лікарні, викликали таксі з метою прослідування до приймального відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 . Швидку не викликали через небажання дружини вдруге їхати до Подільської лікарні. Дружина не хотіла повертатися до ІНФОРМАЦІЯ_12 , оскільки за тиждень перебування там не отримала жодної допомоги.
Після оформлення в приймальному відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_14 поїхав додому за речами, необхідними його дружині в лікарні. На зворотній дорозі вона попросило свого чоловіка купити продукти. Поки він був в дорозі до лікарні, його дружині стало погано, вона втратила свідомість та її відвезли в реанімацію. Після цього приїхала донька та вони поїхали додому. Згодом йому повідомили про смерть дружини. Винуватими в смерті дружини вважає лікарів ІНФОРМАЦІЯ_12 , оскільки вони поставили їй неправильний діагноз.
В доведення обвинувачення прокурором надано ряд доказів.
Так, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 20.09.2016 прийнято та зафіксовано заяву ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , такого змісту: «внаслідок халатного відношення та бездіяльності лікарів АДРЕСА_4 в особі ОСОБА_19 , а в подальшому ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою АДРЕСА_3 в особі ОСОБА_20 , проявили халатність та своїми діями призвели до смерті доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_15 » /а. м. 2 том 3/.
Дані за вказаною заявою внесено до ЄРДР 21.09.2016 за ч. 1 ст. 140 КК України з фабулою «ІНФОРМАЦІЯ_37 громадянка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , померла в ІНФОРМАЦІЯ_6 в результаті неналежного виконання професійних обов`язків медичними працівниками» /а. м. 1-2 том 3/.
Вказані докази самі по собі засвідчують наявність підстави для початку досудового розслідування (заява потерпілого) та фіксують його початок (внесення даних до ЄРДР), проте не вказують на наявність чи відсутність складу кримінального правопорушення в діях конкретної особи. 
Згідно висновку за результатами клініко-експертної оцінки якості та обсягів надання медичної допомоги ОСОБА_9 в умовах ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 01.09.2016, було встановлено:
1. Надання медичної допомоги в умовах ІНФОРМАЦІЯ_4 не відповідає вимогам уніфікованого клінічного протоколу «Ішемічна хвороба серця», затвердженому наказом МОЗ України від 02.03.2016 №152, «Гострий коронарний синдром без елевації ST» від 03.03.2016 №164 та локальному клінічному протоколу «Медичної допомоги пацієнта з стабільною стенокардією напруження» ІНФОРМАЦІЯ_4 в частині діагностики.
2. Медична документація у ІНФОРМАЦІЯ_4 (форма первинної облікової документації №003/о наказ ІНФОРМАЦІЯ_16 від 14.02.2012 №110) ведеться з порушенням вимог наказу: ведення первинного огляду пацієнта, огляду пацієнта лікуючим лікарем спільно із завідуючим відділенням ведуться на бланках невстановленої форми з порушенням наказу по веденню форми первинної облікової документації №003/о.
3. Надання медичної допомоги в умовах ІНФОРМАЦІЯ_3 не відповідає уніфікованому клінічному протоколу екстреної медичної допомоги « ІНФОРМАЦІЯ_17 » від 15.01.2014 №34, локальному клінічному протоколу « ІНФОРМАЦІЯ_17 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , в частині діагностики та лікування (у зв`язку з відсутністю медичних препаратів, згідно записів у медичній документації).
4. Посвідчення лікаря-кардіолога ОСОБА_7 дійсне до 14.06.2016. /а. м. 3-6 том 3/.
Також прокурором надано копію відповіді виконуючого обов`язки директора ІНФОРМАЦІЯ_18 ( ІНФОРМАЦІЯ_19 ) ОСОБА_21 від 31.10.2016 за №061-14044/04.04 на ім`я ОСОБА_18 , в якій зазначено таке: 
«…відповідно до наказів ІНФОРМАЦІЯ_20 від 28.09.2012 №752 «Про порядок контролю якості медичної допомоги», зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_21 28.11.2012 за №1996/22308, та від 05.02.2016 №69 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості медичної допомоги», зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_21 24.02.2016 за №285/28415, 01.09.2016 проведено клініко-експертну оцінку якості та обсягів наданої медичної допомоги доньці ОСОБА_9 в умовах ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
За інформацію адміністрації зазначених закладів на медичних радах були опрацьовані висновки клініко-експертної комісії ІНФОРМАЦІЯ_22 .
За результатами опрацювання проведені заняття з лікарями щодо дотримання вимог локальних протоколів та веденню медичної документації.
ІНФОРМАЦІЯ_4 лікарю-ординатору ОСОБА_11 вказано на дотримання вимог локальних протоколів та ведення медичної документації, завідувачу терапевтичним відділенням №2 ОСОБА_12 вказано на посилення контролю за роботою медичного персоналу відділення.
Адміністрацією ІНФОРМАЦІЯ_3 лікарям-кардіологам ОСОБА_7 , ОСОБА_13 оголошено догану. Заступнику головного лікаря з кардіології ОСОБА_22 винесено попередження.» /а. м. 7-8 том 3/
Надані докази у їх сукупності підтверджують, що у зв`язку зі смертю ОСОБА_9 клініко-експертною комісією ІНФОРМАЦІЯ_18 ( ІНФОРМАЦІЯ_19 ) було проведено клініко-експертну оцінку якості та обсягів надання медичної допомоги ОСОБА_9 та встановлено ряд недоліків в наданні медичної допомоги, про що, а також про вжиті заходи у зв`язку із виявленими недоліками, повідомлено заявника ОСОБА_18 .
Зокрема виявленим недоліком щодо ОСОБА_7 було те, що його посвідчення лікаря-кардіолога дійсне до 14.06.2016. Про існування будь-якого зв`язку між терміном дії посвідчення лікаря та якістю надання ним медичної допомоги у висновку клініко-експертної комісії не йдеться.
В цілому щодо недоліків надання медичної допомоги в ІНФОРМАЦІЯ_6 у висновку вказано, що така допомога не відповідала уніфікованому клінічному протоколу екстреної медичної допомоги « ІНФОРМАЦІЯ_17 » від 15.01.2014 №34, локальному клінічному протоколу « ІНФОРМАЦІЯ_17 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , в частині діагностики та лікування (у зв`язку з відсутністю медичних препаратів, згідно записів у медичній документації).
Доказів того, що до повноважень ОСОБА_7 входило забезпечення відділення необхідними препаратами матеріали провадження не містять, та такі обставини, за змістом обвинувачення, і не ставляться йому в провину. 
З огляду на надані прокурором в ході судового провадження докази, питання щодо наявності/відсутності, відповідальних осіб за забезпечення наявності необхідних препаратів та обладнання - в ході досудового розслідування даного провадження не з`ясовувались.
Ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_23 від 23.01.2017 №757/2759/17-к надано дозвіл на тимчасовий доступ до оригіналів медичної картки № 2988 на ім`я ОСОБА_9 , наявних рентгенівських знімків (рентгенограм), КТ, СКТ, МРТ та даних інших інструментальних досліджень, з можливістю вилучення її оригіналу, а також Локального клінічного протоколу ІНФОРМАЦІЯ_4 «Медична допомога пацієнтам з стабільною стенокардією напруження», посвідчення про присвоєння І категорії за фахом «Терапія» ОСОБА_11 , копію журналу прийому хворих у стаціонар ІНФОРМАЦІЯ_24 щодо ОСОБА_9 , з можливістю вилучення їх копій що знаходяться в ІНФОРМАЦІЯ_7 , по АДРЕСА_5 . Згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 16.02.2017 здійснено вилучення відповідних документів. /а.м. 43, 44-46, 47-59, 183/.
Ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_23 від 23.01.2017 №757/2757/17-к надано дозвіл слідчому на тимчасовий доступ до оригіналів медичної картки № 7004352 на ім`я ОСОБА_9 , наявних рентгенівських знімків (рентгенограм), КТ, СКТ, МРТ та даних інших інструментальних досліджень з можливістю їх вилучення, а також локального клінічного протоколу ІНФОРМАЦІЯ_25 , акту розбору випадку смерті хворої ОСОБА_9 від 05.08.16 року, протоколу патологоанатомічного дослідження (розтину) № 287 трупа ОСОБА_9 , від 01.08.16, журналу госпіталізації ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо ОСОБА_9 , посвідчення про присвоєння 2 категорії за фахом «Кардіологія» ОСОБА_13 , посвідчення про присвоєння вищої категорії за фахом «Кардіологія» ОСОБА_7 , з можливістю вилучення їх копій, що знаходяться в ІНФОРМАЦІЯ_26 по АДРЕСА_3 . Згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 16.02.2017 здійснено вилучення відповідних документів. /а.м. 12, 13-15, 16-42, 182/.
Вказана медична документація в подальшому надана для проведення судово-медичних експертиз в провадженні. 
Так, на підставі Постанови слідчого Печерського управління поліції ГУ НП у місті Києві ОСОБА_23 від 11.01.2017 експертами ІНФОРМАЦІЯ_27 проведено судово-медичну (комісійну) експертизу відносно ОСОБА_9 , 1967 р. н. Експертиза призначена у встановленому законом порядку, експерти попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від виконання покладених на них обов`язків, за дачу завідомо неправдивого висновку експерта за ст. ст. 384, 385 КК України. Склад комісії експертів: голова комісії - начальник ІНФОРМАЦІЯ_27 , лікар судово-медичний експерт вищої кваліфікаційної категорії ОСОБА_24 , який має вищу медичну освіту, вищий кваліфікаційний клас судового експерта, стаж експертної роботи більше 30 років, наукового ступеню та вченого звання не має; члени комісії: завідувач відділом комісійних судово-медичних експертиз, лікар судово-медичний експерт вищої кваліфікаційної категорії ОСОБА_25 , який має вищу медичну освіту, третій кваліфікаційний клас судового експерта, стаж експертної роботи з 1997 року, науковий ступінь кандидата медичних наук, вченого звання не має; завідувач відділенням судово-медичної гістології, лікар судово-медичний експерт-гістолог вищої кваліфікаційної категорії ОСОБА_26 , який має вищу медичну освіту, третій кваліфікаційний клас судового експерта, стаж експертної роботи з 2002 року, наукового ступеню та вченого звання не має; доповідач по справі - лікар судово-медичний експерт першої кваліфікаційної категорії ОСОБА_27 , яка має вищу медичну освіту, п`ятий кваліфікаційний клас судового експерта, стаж експертної роботи з 2005 року, наукового ступеню та вченого звання не має.
На вирішення експертизи поставлені такі питання:
1. Яка безпосередня причина смерті ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_15 .?
2. Чи вірно поставлений діагноз ОСОБА_9 лікарями ІНФОРМАЦІЯ_24 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , якщо ні, то чим це пояснити і чи призвело це до погіршення стану її здоров`я, а в подальшому - настання смерті?
3. Чи у повному обсязі в умовах лікувальних закладів проведення обстеження хворого?
4. Чи відповідало проведене лікування встановленому діагнозу?
5. Чи в повному обсязі надана медична допомога хворому, якщо ні, то чим це пояснити в які заходи у такому разі необхідно було виконати?
6. Чи не було хворому протипоказане призначене лікування? 
7. Чи являлось лікування, яке застосовувалось до хворого, причиною погіршення стану його здоров`я та настання смерті?
8. Що являлось основною причиною настання смерті: характер і тяжкість хвороби чи неправильність (несвоєчасність), допущена при її лікуванні?
9. Чи існували дані, які б свідчили про необхідність при діагнозі, який був встановлений у ОСОБА_9 , провести хірургічне втручання?
10. Чи мало місце з боку лікарів (кого саме) порушення діючих інструкцій про лікування. Якщо так, то які конкретно порушення (яких інструкцій) мали місце, в чому воно виразилось, до яких наслідків призвело?
11. Чи існує причинний зв`язок між діями чи бездіяльністю лікарів (кого саме) ІНФОРМАЦІЯ_28 та настанням смерті ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_15 .?
За підсумками висновку експерта №70-2017/О від 25.08.2017:
Після вивчення, аналізу та синтезу даних наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_9 , 1967 р. н., з урахуванням даних, які отримані під час проведення цієї експертизи (судово-гістологічні), експертна комісія приходить до наступних висновків:
1. Смерть ОСОБА_9 настала від (основна причина смерті) тромбофлебіту крупної вени нижньої кінцівки (дані патологоанатомічного дослідження трупу не дозволяють встановити якої саме), перебіг якого призвів до розвитку (безпосередня причина смерті) тромбоемболії гілок обох легеневих артерій.
2-5, 8-11. При перебування ОСОБА_9 в ІНФОРМАЦІЯ_29 з 15 год. 40 хв. 31.07.2016 (надійшла по самозверненню) по 05 год. 03 зв. ІНФОРМАЦІЯ_37 (констатація біологічної смерті), їй із самого початку був встановлений (хоча без достатньої верифікації та без встановлення джерела*) наявний загрозливий для життя стан - «тромбоемболія легеневої артерії», при цьому ризик такого стану визначений як невисокий (5 балів за Женевською шкалою), з приводу чого проводилось лікування згідно діючого локального протоколу - ліжковий режим, антикоагулянтна та антибактеріальна терапія.
*- необхідно було провести лабораторне дослідження крові на D-димер (білковий фрагмент фібрину), спіральну комп`ютерну томографію органів грудної порожнини з контрастуванням, ультразвукове дослідження судин нижніх кінцівок.
О 20 год. 30 хв. 31.07.2016 у ОСОБА_9 виникла зупинка серцевої діяльності (клінічна смерть), яка після проведення реанімаційних заходів була відновлена, і з приводу чого ризик такого стану як «тромбоемболія легеневої артерії», визначений як високий (хоча знов без достатньої верифікації та без встановлення джерела*) - пацієнтка переведена у реанімаційне відділення, де їй було продовжено надання медикаментозної терапії згідно діючого локального протоколу, в т. ч. щодо незастосування тромболітичних препаратів у зв`язку з наявними протипоказами (постреанімаційна хвороба, підвищені показники трансаміназ в крові).
В даному випадку (перебування в ІНФОРМАЦІЯ_29 ) наявні наступні дефекти в наданні медичної допомоги (у вигляді бездіяльності лікаря): не проведення (враховуючи встановлений діагноз) до 20 год. 30 хв. 31.07.2016 лабораторного дослідження крові на D-димер, спіральної комп`ютерної томографії органів грудної порожнини з контрастуванням, ультразвукового дослідження судин нижніх кінцівок. Саме отримання результатів перелічених методів верифікувало (обґрунтувало) б такий стан як «тромбоемболія легеневої артерії» та його ризик, в т. ч. і можливо як «високий», що б стало підставою для зміни тактики лікування - призначення тромболітичних препаратів та вирішення питання щодо надання хірургічної допомоги.
Проте, характер та об`єм ураження тромбоемболами судин легень (згідно даних патологоанатомічного дослідження трупу) - численні тромбоемболи саме у гілках легеневих артерій, дозволяє вважати, що навіть за умови веріфікації високого ризику «тромбоемболії легеневої артерії» до 20 год. 30 хв. 31.07.2016, відповідна зміна тактики надання медичної допомоги не гарантувало б настання благоприємного наслідку (збереження життя пацієнтки) - можливість існування лише непрямого причинно-наслідкового зв`язку між смертю ОСОБА_9 та вище переліченими дефектами в наданні медичної допомоги.
Вище зазначений характер та об`єм ураження тромбоемболами судин легень, встановлене їх джерело (тромбофлебіт крупної вени нижньої кінцівки), все це дозволяє стверджувати про те, що розвиток такого ускладнення перебігу тромбофлебіту як «тромбоемболія» вже мав місце при перебуванні ОСОБА_9 в 
ІНФОРМАЦІЯ_30 ОСОБА_9 перебувала на стаціонарному лікуванні з 19 год. 55 хв. 24.07.2016 (доставлено бригадою швидкої медичної допомоги) по 29.07.2016 з діагнозом «Гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 2 ступеня. Ішемічна хвороба серця. Стенокардія, ІІ функціональний клас. Дифузний кардіосклероз. Атеросклероз аорти. Серцева недостатність ІІ А-Б. Хронічний бронхіт курця. Токсичний гепатит», тобто правильний діагноз (тромбофлебіт крупної вени нижньої кінцівки, тромбоемболія гілок легеневих артерій) - встановлений не був.
Приймаючи до уваги те, що лікарями/лікарем ІНФОРМАЦІЯ_5 :
• був відомий анамнез захворювання - раптовий початок 20.07.206 із задишкою, болями у серці, підвищенням температури тіла до 37,2 °C;
• був відомий попередній діагноз лікарів швидкої медичної допомоги (Пневмонія? Хронічне обструктивне захворювання легень. Гіпертонічна хвороба І стадії. Серцева недостатність І) - наявність «легеневої проблеми»;
• були отримані певні клінічні/параклінічні дані пацієнтки під час перебування в стаціонарі, а саме:
- наявність скарг на задишку, стискання за грудиною, болю в ногах, набряків гомілок;
- дані щодо стану серцево-судинної системи: артеріальний тиск до 160/90 мм.рт.ст., пульс до 105 ударів за хвилину, частота серцевих скорочень до 120 за хвилину, наявність акроцианозу;
- дані щодо стану дихальної системи: частота дихання до 22 за хвилину; жорстке/везикулярне дихання при аускультації;
- констатація наявності пастозності/набряку нижніх кінцівок.
• були отримані певні лабораторні показники - відхилення від норми показників системи згортання крові, показників функції печінки;
• була призначена (але не проведена) низка інструментальних обстежень - ультразвукове дослідження судин нижніх кінцівок, ехокардіографія, велоергометрія, - 
все це в своїй сукупності дозволяє стверджувати про те, що лікарі ІНФОРМАЦІЯ_5 мали в своєму розпорядженні достатньо даних для їх спрямування* на підозру наявності у пацієнтки тієї патології (правильного діагнозу), яка у неї і мала місце та зумовила такий її стан - тромбофлебіт крупної вени нижньої кінцівки, тромбоемболія гілок легеневих артерій.
*- з подальшою верифікацією (обґрунтуванням) шляхом проведення лабораторного дослідження крові на D-димер (білковий фрагмент фібрину), спіральної комп`ютерної томографії органів грудної порожнини з контрастуванням, та обранням правильної (в залежності від визначеного ступеню ризику такого стану як «тромбоемболія легеневої артерії») тактики лікування.
За умов встановлення ОСОБА_9 в ІНФОРМАЦІЯ_7 правильного діагнозу, і, відповідно, правильно обраної тактики лікування, благоприємний наслідок (збереження життя пацієнтки) в даному випадку (в т.ч. враховуючи характер та об`єм ураження тромбоемболами судин легень станом на ІНФОРМАЦІЯ_37), був би цілком ймовірним.
Тобто, в даному випадку наявний дефект в наданні медичної допомоги лікарями ІНФОРМАЦІЯ_5 (у вигляді бездіяльності лікаря) - не встановлення правильного діагнозу, і, відповідно, ненадання адекватної медичної допомоги, і між смертю ОСОБА_9 та даним дефектом наявний прямий причинно-наслідковий зв`язок.
Персоніфікація осіб, дії (бездіяльність) яких не відповідали «діючим інструкціям надання медичної допомоги» (нормативно-правовим актам), не потребує спеціальних знань в галузі судової медицини - не входить до компетенції судово-медичної експертизи.
Постійне вживання на протязі року ОСОБА_9 гормонального препарату «Анжелік», наявні шкідливі звички (куріння), що змушувало хвору порушувати ліжковий режим, могли бути тими неблагоприємними факторами (з точки зору логіки - умовами: кожна причина реалізується внаслідок при наявності певних умов), які сприяли саме такому клінічному перебігу тромбофлебіту, який мав місце. Проте, враховуючи те, що лікарями ІНФОРМАЦІЯ_5 не був встановлений правильний діагноз, наявність даних умов ніяким чином не впливає на характер причинно-наслідкового зв`язку між настанням смерті ОСОБА_9 та наявними дефектами в наданні медичної допомоги.
6,7. Призначене лікарями (як ІНФОРМАЦІЯ_5 , так і ІНФОРМАЦІЯ_3 ) лікування не було протипоказане ОСОБА_9 , тобто не було тією причиною, що призвело до погіршення її стану здоров`я. /а. м. 60-121 том 3/.
Отже, вказаною експертизою встановлено прямий причинно-наслідковий зв`язок між дефектами в наданні медичної допомоги лікарями ІНФОРМАЦІЯ_31 (у вигляді бездіяльності лікаря) і смертю ОСОБА_9 .
Також у висновку зазначено про «можливість існування лише непрямого причинно-наслідкового зв`язку» між смертю ОСОБА_9 та дефектами в наданні медичної допомоги, що мали місце до 20 год. 30 хв. 31.07.2016 в ІНФОРМАЦІЯ_29 , тоді як, як вказано вище, ОСОБА_7 приєднався до надання медичної допомоги ОСОБА_9 о 20 год. 30 хв. ІНФОРМАЦІЯ_39
Також в тексті даного висновку зазначено, що: «о 20 год. 30 хв. 31.07.2016 ……. пацієнтка переведена у реанімаційне відділення, де їй було продовжено надання медикаментозної терапії згідно діючого локального протоколу, в т. ч. щодо незастосування тромболітичних препаратів у зв`язку з наявними протипоказами (постреанімаційна хвороба, підвищені показники трансаміназ в крові)».
Тобто вказаний висновок експерта не зазначає про наявність недоліків в наданні медичної допомоги після 20 год. 30 хв. 31.07.2016 та не вказує на наявність порушень в діях ОСОБА_28 чи на допущення ним будь-якої бездіяльності. Висновком не встановлено будь-якого причинно-наслідкового зв`язку (прямого чи непрямого) між діями/бездіяльністю ОСОБА_7 та смертю ОСОБА_9 .
Також прокурором долучено висновок експерта за наслідками експертного дослідження, проведеного за клопотанням сторони захисту.
Так, ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_23 від 19.02.2018 №757/7254/18-к задоволено клопотання адвоката ОСОБА_15 в інтересах ОСОБА_12 , залучено експерта у кримінальному провадженні №12016100070005907 від 20.09.2016 року, призначено повторну судово-медичну (комісійну) експертизу за матеріалами кримінального провадження №12016100070005907 щодо надання медичної допомоги ОСОБА_9 (1967 р.н.).
Проведення повторної судово-медичної (комісійної) експертизи доручено експертам ІНФОРМАЦІЯ_32 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .
На вирішення повторної судово-медичної (комісійної) експертизи поставлено такі питання:
1. Яка безпосередня причина смерті ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_15 .?
2. Чи вірно поставлений діагноз ОСОБА_9 лікарями ІНФОРМАЦІЯ_24 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , якщо ні, то чим це пояснити і чи призвело це до погіршення стану її здоров`я, а в подальшому настання смерті?
3. Чи у повному обсязі в умовах лікувальних закладів проведено обстеження хворого?
4. Чи відповідало проведене лікування встановленому діагнозу?
5. Чи у повному обсязі надана медична допомога хворому, якщо ні, то чим це пояснити і які заходи у такому разі необхідно було виконати?
6. Чи не було хворому протипоказане призначене лікування?
7. Чи являлось лікування, яке застосовувалось до хворого, причиною погіршення стану його здоров`я та настання смерті?
8. Що являлось основною причиною настання смерті характер і тяжкість хвороби чи неправильність (несвоєчасність), допущена при її лікуванні?
9. Чи існували дані, які б свідчили про необхідність при діагнозі, який був встановлений у ОСОБА_9 , провести хірургічне втручання?
10. Чи мало місце з боку лікарів (кого саме), порушення діючих інструкції про лікування. Якщо так, то які конкретно порушення (яких інструкцій) мали місце, в чому воно виразилося, до яких наслідків це призвело?
11. Чи існує причинний зв`язок між діями чи бездіяльності лікарів (кого саме) ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та настанням смерті ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_15 .?
12. Чи підтверджується медичною документацією діагноз ОСОБА_9 «тромбофлебіт крупної вени нижньої кінцівки» та «тромбоемболія легеневої артерії» станом на день настання її смерті ІНФОРМАЦІЯ_33 ? Якщо так, то якою була роль даного захворювання у настанні смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_38 року?
13. Чи підтверджується медичною документацією діагноз ОСОБА_9 «гострий Q інфаркт міокарду в задньо-бокових відділах лівого шлуночка із розповсюдженням на верхівку» в період її перебування на стаціонарному лікуванні в ІНФОРМАЦІЯ_6 з 31 липня по ІНФОРМАЦІЯ_38 року включно? Якщо так, то якою була роль такого інфаркту у настанні смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_38 року? Чи вірно була обрана лікарями ІНФОРМАЦІЯ_3 тактика лікування тромбоемболії легеневої артерії з урахуванням інфаркту міокарду?
14. Чи достатніми були характер та обсяг реанімаційних заходів, застосованих лікарями ІНФОРМАЦІЯ_3 до ОСОБА_9 в період з 31 липня по ІНФОРМАЦІЯ_38 року включно?
15. Чи були наявними симптоми тромбофлебіту крупної вени нижньої кінцівки у ОСОБА_9 згідно даних медичної документації в період її перебування на стаціонарному лікуванні в ІНФОРМАЦІЯ_4 в період з 24 липня по 29 липня 2016 року включно ? Якщо так, то які саме?
16. Чи дозволяли дослідження, які були фактично проведені в ІНФОРМАЦІЯ_4 (з урахуванням її оснащення), встановити у ОСОБА_9 діагнози «тромбофлебіт крупної вени нижньої кінцівки» та «тромбоемболія гілок легеневих артерій» в період її стаціонарного лікування з 24 липня по 29 липня 2016 року включно?
17. Чи відповідало лікування, призначене ОСОБА_9 в ІНФОРМАЦІЯ_4 , тим симптомам, які були наявні у неї згідно даних медичної документації в період перебування на стаціонарному лікуванні в цій лікарні з 24 липня по 29 липня 2016 року включно?
18. Чи спостерігалася у ОСОБА_9 позитивна динаміка під час її лікування в ІНФОРМАЦІЯ_4 з 24 липня по 29 липня 2016 року включно? /а. м. 132-134 том 3/.
Проведення даної експертизи доручено експертам головного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України.
Голова комісії ОСОБА_29 , в.о. начальника ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_34 », що має вищу медичну освіту, свідоцтво №19 про кваліфікацію судового експерта з правом проведення судово-медичної експертизи за спеціальністю судово-медична експертиза, вищий кваліфікаційний клас судово-медичного експерта, стаж роботи за спеціальністю з 1992 року, вищу кваліфікаційну категорію зі спеціальності судово-медична експертиза. Доповідач по справі - ОСОБА_30 , лікар судово-медичний експерт судово-медичного відділу ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_34 », що має вищу медичну освіту, свідоцтво №18 про підтвердження кваліфікації судового експерта з правом проведення судово-медичної експертизи за спеціальністю судово-медична експертиза, другий кваліфікаційний клас судово-медичного експерта, стаж роботи за спеціальністю з 2003 року, вищу кваліфікаційну категорію зі спеціальності судово-медична експертиза Члени комісії: ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 . 
Експерти попереджені щодо відповідальності за ст. ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків, про що зазначено безпосередньо у висновку. 
В межах даної експертизи за направленням судово-медичного експерта ОСОБА_29 від 14.01.2019, з 23.01.2019 по 24.01.2019 лікар судово-медичний експерт -гістолог ОСОБА_38 , що має стаж роботи з 2006 року, 3-ій кваліфікаційний клас судового експерта, вищу кваліфікаційну категорію за фахом «Судово-медична гістологія», що була попереджена про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України, провела судово-медичну експертизу об`єктів ОСОБА_9 , 1967 р. н. 
За підсумками вказаної експертизи: у наданому матеріалі ОСОБА_9 , 1967 р. н., виявлено Ендотромбофлебіт з ділянкою реканалізованого тромбу у препараті, що у «Акті судово-медичного дослідження» №846-К/2 від 03-29.05.2017 відмічено як «крупна вена». Тромбоемболія інтрамуральних артерій тканини легень. Локальний геморагічний інфаркт тканини легень. Вогнищевий пневмосклероз. Ділянка крововиливу у стані організації у товщі тканин легень. Ознаки бронхоспазму. Порушення реологічних властивостей крові. Ознаки вогнищевих початкових ішемічних змін у субендокардіальній зоні серця. Помірний кардіосклероз. Вогнищева гіпертрофія міокарду. Паренхіматозна дистрофія досліджуваних тканин внутрішніх органів. /а. м. 77-78 том 3/.
За висновками експерта №448/18, на основі даних матеріалів справи, медичної документації на ім`я ОСОБА_9 , 1967 р. н., враховуючи відомі обставини та відповідаючи на питання, комісія надійшла до таких висновків:
1, 2, 4, 6, 7, 13, 17 Із медичної карти №2988/1201 стаціонарного хворого ІНФОРМАЦІЯ_5 №15 слідує, що ОСОБА_9 із 24.07.2016 по 29.07.2016 перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом «Гіпертонічна ІІ ст., ішемічна хвороба серця, стенокардія, ІІ ф.к., дифузний кардіосклероз, синусова тахікардія, серцева недостатність А-Б, хронічний бронхіт курця, дихальна недостатність 0-1 ст. Токсичний гепатит».
Захворювання, що були перелічені у цьому діагнозі, дійсно спостерігались у пацієнтки, однак вони були тільки супутніми і такий діагноз був неповним.
Із медичної карти №7004352 стаціонарного хворого ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що ОСОБА_9 із 31.07.2016 по ІНФОРМАЦІЯ_37 перебувала на стаціонарному лікуванні із діагнозом: «Основне захворювання: 1. Тромбофлебіт глибоких вен нижніх кінцівок. 2. ІХС: Гострий інфаркт міокарду в задньо-бокових відділах лівого шлуночка із розповсюдженням на верхівку (від 20.07.2016 клінічно). Рецидив в зоні враження (31.07.2016). Дифузний кардіосклероз. Ускладнення: Тромбоемболія легеневої артерії, низького ризику (20-31.07.2016), високого ризику (31.07.2016), рецидивуючий перебіг. Рецидив ІНФОРМАЦІЯ_39 Легенева недостатність ІІ ст. Клінічна смерть ІНФОРМАЦІЯ_39 Кардіогенний шок ІНФОРМАЦІЯ_37. ШВЛ ІНФОРМАЦІЯ_37. Пароксизм шлуночкової тахікардії (31.07.2016). Пароксизм фібриляції передсердь (31.07.2016). СІЛ 11 А ст. Супутні: Залишкові явища поперекового відділу хребця (ДТП 2011 року) із компресійним переломом Е1. Численні протрузії дисків Th2-Th3; Th4-Th5; L4-L5; L5-S1. Стан після екстирпації (2015 рік). Постійний прийом препарату «Анжелік». Дифузно-вузловий зоб. Хронічний панкреатит у фазі нестійкої ремісії».
Діагноз ОСОБА_9 «гострий Q інфаркт міокарду в задньо-бокових відділах лівого шлуночка із розповсюдженням на верхівку» в період її перебування на стаціонарному лікуванні в ІНФОРМАЦІЯ_6 з 31 липня по ІНФОРМАЦІЯ_38 року включно не підтверджується даними медичної документації.
За даними патологоанатомічного (Протокол патологоанатомічного дослідження №287 від 01.082016) та мікроскопічного (гістологічного) дослідження шматочків внутрішніх органів трупа, проведеного в ході даної судово-медичної експертизи «Висновок експерта №2» у ОСОБА_9 мали місце тромбофлебіт крупної вени нижньої кінцівки, який у своєму перебігу супроводжувався розвитком тромбоемболії інтрамуральних артерій тканини легень, гострої легенево-судинної недостатності, що і стало безпосередньою причиною смерті. 
Тобто, захворювання, яке призвело до настання смерті ОСОБА_9 , не було діагностовано у ІНФОРМАЦІЯ_7 . У ІНФОРМАЦІЯ_6 це захворювання було діагностовано, однак не було підтверджене у зв`язку з непроведенням необхідних інструментальних даних.
Лікування, що проводилось ОСОБА_9 у ІНФОРМАЦІЯ_7 та у ІНФОРМАЦІЯ_6 в основному відповідало встановленому діагнозу, не було протипоказаним та не було «...причиною погіршення стані його здоров`я та настання смерті».
3, 5, 8, 11, 12, 15, 16. При вивченні наданих медичних документів було виявлено наступне:
• 25.07.2016 у ІНФОРМАЦІЯ_7 у ОСОБА_9 констатовано скаргу на задишку при звичайних навантаженнях, яка виникла за 3 дні до госпіталізації при їзді на велосипеді, пастозність - набряку нижніх кінцівок. Ці дані не були патогномонічними (характерними) для «тромбофлебіту крупної вени нижньої кінцівки» та «тромбоемболії легеневої артерії», але слугували підставою для підозри цих захворювань і призначення дуплексного сканування судин нижніх кінцівок, та ехокардіографія. Однак ці обстеження хоча і були призначені, але не були проведені, що сприяло недооцінці важкості стану хворої та не дозволило встановити правильний діагноз;
• 31.07.2016 о 15 год. 40 хв. черговим лікарем ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлюється попередній діагноз (під питанням) тромбоемболії легеневої артерії та вказується «низький ризик», у комплексі інших обстежень призначається - КТ-грудної клітки, ангіопульмонографія, ЕХО-кардіографія, та тест на Д-димер, які так і не були виконані. Невиконання вказаних обстежень обумовило недооцінку важкості стану хворої на цьому етапі надання медичної допомоги ОСОБА_9 . Окрім цього не було призначено та проведено дуплексне сканування судин нижніх кінцівок, а також не було проведено лікування тромболітиками. 
Комісія вважає, що за умови проведення дуплексного сканування судин нижніх кінцівок, ехокардіографії, КТ-грудної клітки, ангіопульмонографії та тесту на Д-димер, прогноз для збереження життя ОСОБА_9 міг бути сприятливим.
Таким чином, вище вказані недоліки у наданні медичної допомоги на рівні ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , що у своєму комплексі не дозволили вчасно встановити правильний діагноз та провести відповідне лікування, знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_9 .
9. Хірургічний метод лікування був методом вибору та міг бути застосований після ретельного обстеження, якого не було зроблено.
10. Відповідальність за надання медичної допомоги (дотримання «інструкцій») лежить на лікуючому лікарі та зав. відділення, а за їх відсутності - на черговому лікарі. У даному випадку, виходячи із записів у наданих медичних картах стаціонарного хворого, неможливість проведення того чи іншого обстеження та введення тромболітиків, обґрунтовується, у щоденникових записах, відсутністю такої можливості у стаціонарах як ІНФОРМАЦІЯ_5 , так і ІНФОРМАЦІЯ_3 . Ця обставина не дозволяє експертним шляхом встановити чи «…мало місце з боку лікарів (кого саме) порушення діючих інструкцій про лікування».
14. Виходячи з даних медичної документації обсяг реанімаційних заходів було виконано в повному об`ємі.
18. Відповідно до записів у Медичній карті стаціонарного хворого №2988/1201 у ОСОБА_9 мала місце «…позитивна динаміка під час її лікування в ІНФОРМАЦІЯ_4 з 24 липня по 29 липня 2016 року включно», однак ці записи не підтверджені результатами об`єктивних (інструментальних) методів дослідження. /а. м. 79-130 том 3/.
За клопотанням захисника ОСОБА_6 , підтриманим прокурором ОСОБА_5 , в судове засідання для роз`яснення висновку експерта викликано голову судово-медичної експертної комісії, якою проведено судово-медичну експертизу за матеріалами кримінального провадження №12016100070005907 за фактом смерті ОСОБА_9 , 1967 р. н. - ОСОБА_29 
ОСОБА_29 під час допиту в судовому засіданні зазначила, що на час допиту працює в Державній спеціалізованій установі « ІНФОРМАЦІЯ_35 », обіймає посаду заступника начальника установи (адреса листування: АДРЕСА_7 ).
На питання прокурора про те, що саме в заключній частині зазначеного висновку зазначено конкретно щодо лікаря ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 , експерт ОСОБА_29 повідомила, що судово-медична експертиза не в праві визначати дії іншого лікаря, в даній експертизі вказується, що саме повинні були виконати особі (потерпілій), в даному випадку особі, яка померла. Питання про те, хто це повинен зробити, відноситься до слідства, а не експерта. Також експерт в рамках роз`яснення даного висновку не може сказати, лікарі якої саме лікарні винуваті в смерті особи, вони не розглядали це питання.
Також на питання прокурора пояснила, що експертна комісія не каже про винуватість лікарів. Вони кажуть, що не були виконані певні діагностичні заходи, що не дозволило встановити правильний діагноз, а отже і провести правильне лікування. Все, що вони вказали у висновку, стосується періоду часу до моменту настання клінічної смерті, тобто з моменту госпіталізації пацієнтки о 15 год. 40 хв. до Олександрівської лікарні і до 20 год. 30 хв., коли у неї відбулась клінічна смерть. Те, що стосується подій, які відбулись після 20 год. 30 хв., а саме надання реанімаційних дій, там було виконано все правильно та у повному обсязі. 
На питання захисника експерт зазначила, що підтримує висновки на питання 14, поставлене ухвалою слідчого судді, а саме, що «виходячи з даних медичної документації обсяг реанімаційних заходів було виконано в повному об`ємі», дії під час реанімації були правильними, якщо б з боку лікаря-реаніматолога ОСОБА_7 не були виконані якісь дії, які б могли стати причиною смертельного наслідку, про це було б зазначено у висновку.
На питання суду про те, чи міг та чи повинен був лікар реаніматолог, залучений до процедури надання допомоги потерпілій, вжити додаткових заходів для встановлення діагнозу чи його уточнення, та чи можливо це було на тій стадії, експерт ОСОБА_29 роз`яснила, що надання самої реанімаційної допомоги, реанімаційних заходів надається по симптомам, тобто лікар, який здійснює реанімаційні заходи, він відновлює функцію тих систем, які не працюють (чи-то кровообіг, чи-то дихання), і в даному випадку не має значення, який діагноз. При будь-якому діагнозі в разі настання клінічної смерті проводиться серцева реанімація. Питання діагностики на цьому етапі вже не стояло. Комісія не встановила неповноти чи неправильності реанімаційних заходів.
Оцінюючи вказаний висновок експерта, суд звертає увагу на таке.
Згідно висновку експерта, невиконання ряду обстежень, а саме КТ-грудної клітки, ангіопульмонографії, ЕХО-кардіографії, тесту на Д-димер, дуплексного сканування судин нижніх кінцівок обумовило недооцінку важкості стану хворої. Вказані недоліки у наданні медичної допомоги на рівні ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , у своєму комплексі не дозволили вчасно встановити правильний діагноз та провести відповідне лікування, знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_9 . Хірургічний метод лікування був методом вибору та міг бути застосований після ретельного обстеження, якого не було зроблено.
Водночас у цьому ж висновку вказано, що виходячи із записів у наданих медичних картах стаціонарного хворого, неможливість проведення того чи іншого обстеження та введення тромболітиків, обґрунтовується, у щоденникових записах, відсутністю такої можливості у стаціонарах як ІНФОРМАЦІЯ_5 , так і ІНФОРМАЦІЯ_3 , що не дозволяє експертним шляхом встановити чи «…мало місце з боку лікарів (кого саме) порушення діючих інструкцій про лікування».
Водночас, для кваліфікації дій лікаря за ст. 140 КК України має бути наявний факт невиконання або неналежного виконання ним професійних обов`язків, що вчиняється внаслідок недбалого чи несумлінного ставлення до них. Якщо лікар не має можливості виконати свої обов`язки належним чином (внаслідок відсутності обладнання, медичних препаратів), а не уникає їх виконання внаслідок недбалого чи несумлінного ставлення, кримінальна відповідальність не настає.
В даному випадку висновком експерта зазначено, що згідно щоденникових записів в медичній документації ОСОБА_9 , була відсутня можливість провести ти чи інші необхідні медичні дослідження у стаціонарах як ІНФОРМАЦІЯ_5 , так і ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказане узгоджується із показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , який зазначив, зокрема, про відсутність в ІНФОРМАЦІЯ_6 на той час обладнання для ангіопульмонографії, внаслідок чого неможливо було провести як відповідне дослідження, так і застосувати хірургічний метод лікування.
Як вже було зазначено вище, в ході досудового розслідування питання щодо наявності/відсутності необхідного обладнання та медичних препаратів в лікарнях, відповідальних за це осіб - не досліджувалось.
Крім того, як роз`яснила експерт ОСОБА_29 , всі недоліки, про які експерти вказали у висновку, стосуються періоду часу до 20 год. 30 хв. 31.07.2016, тобто до моменту настання клінічної смерті ОСОБА_9 . Після того розпочалися реанімаційні заходи, які були виконані правильно та в повному обсязі, недоліків щодо реанімаційних дій чи їх неповноти комісією експертів не встановлено.
Показаннями обвинуваченого, записами в медичній документації, даними обох проведених в провадженні експертиз підтверджено, що ОСОБА_7 був залучений до роботи із пацієнткою ОСОБА_9 31.07.2016 о 20 год. 30 хв. після фіксації першої клінічної смерті потерпілої, вказане узгоджується і із викладеним в змісті обвинувачення.
Таким чином, вказаний висновок експерта не вказує ні на наявність будь-яких порушень в діях лікаря ОСОБА_7 чи їх неповноту, ні, тим більше, на причинно-наслідковий зв`язок між діями лікаря та смертю пацієнтки ОСОБА_9 .
В ході судового розгляду прокурор заявляла клопотання про допит свідків ОСОБА_39 та ОСОБА_27 (експерт) та таке клопотання ухвалою суду в судовому засіданні 15.08.2023 було задоволено.
Повістки про виклик експерта ОСОБА_27 , свідка ОСОБА_39 в судове засідання надавались прокурору для вручення, а також направлялись судом за наявними контактними даними. Вказані особи в судове засідання не прибули, підтвердження отримання ними особисто повісток- відсутнє.
В подальшого протягом тривалого часу прокурором прибуття експерта, свідка для допиту не забезпечено. 
Згідно ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки (ст. 113 КПК України). Відповідно до ст. 114 КПК України для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Вимоги про дотримання розумних строків провадження також відповідають існуючій практиці ЄСПЛ та нормам Конвенції стосовно дотримання прав людини у цій сфері. Підвищені вимоги до судового розгляду кримінальних справ ґрунтуються на існуючій практиці ЄСПЛ та мають враховуватися судами з огляду на положення ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Велика палата ЄСПЛ у п. 68 рішення у справі «Карт проти Туреччини» зазначила, що право на розгляд справи протягом розумного строку базується на необхідності гарантувати, що обвинуваченим доведеться залишатись занадто довго у стані невизначеності щодо результатів кримінальних звинувачень проти них. Так само ЄСПЛ у п. 11 рішення у справі «Вемхофф проти Німеччини» вказував, що чітка мета відповідного положення п. 1 ст. 6 Конвенції у кримінальних справах полягає у забезпечення того, щоб обвинувачені особи не перебували занадто довго під обвинуваченням та обвинувачення було визначене.
Статтею 26 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 3 ст. 23 КПК України, сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.
При цьому, за змістом ч. 2 ст. 327 КПК України прибуття в суд свідка, експерта забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Суд лише сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклику.
З урахуванням вказаного суд вважав, що прокурору надано достатньо часу для забезпечення прибуття в суд заявлених прокурором свідка, експерта, подальше відкладення розгляду для виклику в судове засідання осіб за клопотанням прокурора очевидно не відповідатиме загальним засадам кримінального провадження.
Крім того суд вважає необхідним зазначити, що допит експерта спрямований на усунення неясностей, уточнення або доповнення результатів експертизи. В ході такого допиту експерт може пояснити використані методи, хід дослідження, обґрунтувати та роз`яснити відповіді, проте не змінювати суть висновку. 
Отже, допит експерта ОСОБА_27 , що була доповідачем при проведенні судово-медичної (комісійної) експертизи відносно ОСОБА_9 , висновок №70-2017/О від 25.08.2017, міг би тільки роз`яснити методи і хід дослідження, обґрунтувати відповіді, проте не змінити їх. В тому числі допит експерта не змінив би висновку експертизи про те, що дефекти в наданні медичної допомоги під час перебування пацієнтки ОСОБА_9 в ІНФОРМАЦІЯ_6 у вигляді бездіяльності лікаря, що полягало у непроведенні лабораторного дослідження крові на D-димер, спіральної комп`ютерної томографії органів грудної порожнини з контрастуванням, ультразвукового дослідження судин нижніх кінцівок, мали місце до 20 год. 30 хв. 31.07.2016, тобто до того часу, як пацієнтка була передана лікарю ОСОБА_7 .
Також в ході судового розгляду прокурором було подано клопотання про призначення додаткової комісійної судово - медичної експертизи, в задоволенні якої ухвалою суду від 12.02.2026 відмовлено.
Приймаючи таке рішення, суд виходив з того, що досліджені в ході судового розгляду висновки експертів не суперечать один одному в частині наявності чи відсутності протиправних дій зі сторони ОСОБА_7 . Ці висновки експертів є повними та зрозумілими, а прокурором не наведено аргументів щодо їх недостовірності чи необґрунтованості. Отже, вирішуючи дане клопотання, суд прийшов висновку, що, клопотання прокурора мотивовано лише незгодою із дослідженими висновками експертів і зводиться до отримання ще одного висновку експертизи, на вирішення якої, де-факто, не ставляться питання про усунення будь-яких неповноти або неясностей у попередніх висновках.
Суд звертає увагу на те, що сама по собі незгода з висновками експертиз не є та не може бути підставою для призначення ще однієї експертизи. 
Суд зауважує, що згадані висновки експертів складені за наслідками проведення судово-медичної (комісійної) та повторної комісійної судово-медичної експертизи.
Крім того, у висновку експерта № 70-2017/О, складеного 25.08.2017, вказано, що «… за умови проведення дуплексного сканування судин нижніх кінцівок, ехокардіографії. КТ- грудної клітки, ангіопульмонографії та тесту на Д-димер, прогноз для збереження життя ОСОБА_9 міг бути сприятливим …», «… характер та об?єм ураження тромбоемболами судин легень (згідно даних патологоанатомічного дослідження трупу) - чисельні тромбосмоли саме у гілках легеневих артерій. дозволяє вважати, що навіть за умов веріфікації високого ризику «тромбоемболії легеневої артерії» до 20 год. 30 хв. 31.07.2016, відповідна зміна тактики надання медичної допомоги не гарантувало б настання благоприємного наслідку (збереження життя пацієнтки) - можливість існування лише непрямого причинно-наслідкового зв?язку між смертю ОСОБА_9 та вище переліченими дефектами в наданні медичної допомог…», «… персоніфікація осіб, дії (бездіяльність) яких не відповідали «діючим інструкціям надання медичної допомоги» (нормативно-правовим актам), не потребує спеціальних знань в галузі судової медицини - по входить до компетенції судово-медичної експертизи…»
Викладені у клопотанні прокурора питання по суті спрямовані на оцінку доказів у їх сукупності, визначення переконливості версій сторін та встановлення юридично значущого причинного зв`язку, що належить до виключної компетенції суду, а не експерта.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що: право на справедливий суд не означає обов`язок суду задовольняти кожне клопотання сторін (рішення у справі Garcia Ruiz v. Spain, § 26); суд має дискрецію у питаннях допустимості та доцільності доказів, за умови, що рішення є мотивованим (Perna v. Italy, § 29); відмова у проведенні додаткових експертних досліджень не порушує ст. 6 Конвенції, якщо такі дослідження не є вирішальними для встановлення вини або невинуватості особи ( Huseyn and Others v. Azerbaijan , §§ 196198).
Суд зазначав, що відмова у призначенні додаткової комісійної судово-медичної експертизи є пропорційною, обґрунтованою та такою, що не порушує принципів змагальності та рівності сторін, тоді як призначення додаткової комісійної судово-медичної експертизи у даному кримінальному провадженні, без наявності для цього обґрунтованих підстав, безумовно призведе до безпідставного затягування судового розгляду кримінального провадження, що є неприпустимим.
У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний скоїв злочин, який ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.
Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічні положення містить ст. 17 КПК України, якою регламентовано таку загальну засаду кримінального провадження, як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно із положеннями ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора.
Для визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення вина особи має бути доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, що є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення. 
Основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 140 КК України, є здоров`я та життя особи, додатковим обов`язковим - установлений порядок виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків. 
Об`єктивна сторона злочину характеризується: 1) діянням (дією чи бездіяльністю) - невиконанням чи неналежним виконанням, зокрема медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення; 2) наслідками у виді тяжких наслідків для хворого; 3) причинним зв`язком між вказаним діянням та наслідками.
Невиконання професійних обов`язків означає, що, зокрема медичний працівник не вчиняє ті дії, які він в силу виконуваної роботи зобов`язаний був учинити. Неналежне виконання професійних обов`язків має місце у разі, коли медичний працівник виконує свої обов`язки не у повному обсязі, недбало, поверхово, не так, як цього вимагають інтереси його професійної діяльності. Невиконання чи неналежне виконання відповідним суб`єктом своїх професійних обов`язків може бути як одноразовим, так і систематичним.
Оскільки диспозиція ст. 140 КК України має бланкетний характер, у кожному конкретному випадку має встановлюватися, які саме професійні обов`язки покладалися на винувату особу і які з цих обов`язків не виконані взагалі або виконані неналежним чином, а також вимоги яких конкретно нормативних актів (інструкцій, правил, вказівок тощо) порушено винним.
Отже, у цій справі сторона обвинувачення повинна була довести, які з покладених на ОСОБА_7 як лікаря-кардіолога відділення реанімації та інтенсивної терапії обов`язків не було виконано або виконано неналежним чином, що спричинило наслідок у виді смерті ОСОБА_9 .
Натомість в даному провадженні досліджені докази, ні кожен із них окремо, ні у їх сукупності (аналіз доказів наведено вище), не вказують на те, що ОСОБА_7 , виконуючи обов`язки лікаря-кардіолога відділення реанімації та інтенсивної терапії, що був залучений до надання медичної допомоги пацієнтці після фіксації в неї клінічної смерті, не виконав їх чи виконав не в повному обсязі, недбало чи несумлінно ставився до покладених на нього обов`язків.
Також досліджені докази, ні кожен із них окремо, ні у їх сукупності, не вказують на те, що будь-які дії чи бездіяльність лікаря ОСОБА_7 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із смертю ОСОБА_9 .
Навпаки, висновками експертів в даному провадженні, у сукупності із показаннями експерта ОСОБА_29 , стверджується, що недоліки в наданні медичної допомоги ОСОБА_9 мали місце до 20 год. 30 хв. 31.07.2016, тобто в період часу, коли ОСОБА_7 ще не був залучений до надання ОСОБА_40 медичної допомоги.
Отже, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, надходжу до висновку, що зібраними обвинуваченням доказами не доведено того, що в діях ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується (не доведено наявності як його об`єктивної, так і суб`єктивної сторони).
Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
На підставі викладеного в даному провадженні щодо ОСОБА_7 має бути постановлено виправдувальний вирок.
На стадії судового розгляду запобіжний захід до ОСОБА_7 не застосовувався. Підстави для його застосування на період до набрання вироком суду законної сили - відсутні.
Питання речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України, розподіл судових витрат - відповідно до ст. 124 КПК України.
Керуючись ст. ст.100, 124, 373, 374, 377, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :
ОСОБА_7 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, та виправдати його у зв`язку з недоведеністю наявності в його діях складу кримінального правопорушення.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід до ОСОБА_7 не застосовувати.
Речові докази та документи: гістологічний архів ОСОБА_9 , медичну документацію на ім`я ОСОБА_9 - зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Витрати на залучення експерта на стадії досудового розслідування в сумі 10 458, 70 грн. (десять тисяч чотириста п`ятдесят вісім грн. 70 коп.) - висновок експерта №70-2017/О від 25.08.2017 - покласти на рахунок держави.
Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів із дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Роз`яснити учасникам судового провадження їх право отримати в суді копію вироку.
Після проголошення вироку учасники судового провадження мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_41