ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 704/1340/25		
Провадження № 22-ц/821/181/26		
Категорія: 310020000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Бойка Євгена Васильовича на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2025 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.
Позов обґрунтовано тим, що в період з 2017 року по 2018 рік сторони проживали та перебували в близьких стосунках без реєстрації шлюбу.
У період даних стосунків ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася їх донька, яка була записана як – ОСОБА_4 .
Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 19.04.2021 у справі № 754/15591/20 відповідач визнаний батьком ОСОБА_4 . 
14.03.2023 Тальнівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) доньці позивачки видано повторно Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , в якому її записано як ОСОБА_5 , батьком записаний ОСОБА_2 .
Вказувала, що донька проживає разом з матір`ю та перебуває на її повному утриманні.
Відповідач участі в утриманні та вихованні доньки не бере, фінансової допомоги не надає.
Зазначала, що відповідач є працездатною особою, обмежень для виконання батьківського обов`язку немає.
Просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 03.11.2025 позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.10.2025 і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави 1211,20 грн судового збору.
В частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць рішення підлягає до негайного виконання.
Рішення суду мотивоване тим, що обставини, зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву, є недостатніми для відмови в задоволенні позовних вимог, натомість суд врахував той факт, що відповідач є чоловіком працездатного віку, не надав доказів щодо свого місця роботи чи перебування на обліку в Державній службі зайнятості, не надав відомостей про свій стан здоров`я, зокрема, який впливає на працездатність, наявності чи відсутності на праві власності, володінні та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, а також не надав будь-яких інших доказів, які б давали підстави вважати, про неможливість надання ним допомоги на утримання дитини. 
Зазначені обставини, на думку суду першої інстанції, не можуть свідчити про наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють надання батьком матеріальної допомоги дитини щомісячно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 19.11.2025 представник ОСОБА_2 – адвокат Бойко Є. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 03.11.2025 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що після народження доньки ОСОБА_1 неналежно виконувала свої батьківські обов`язки щодо виховання дітей, зокрема, спільної з відповідачем доньки - Емілії. 
З цього приводу, а також з приводу зникнення Емілії та її матері, відповідач неодноразово звертався до органів поліції та органу опіки та піклування з відповідними заявами. 
За наслідками розгляду однієї з таких заяв, Деснянське УП ГУ НПУ провело профілактичну бесіду з ОСОБА_1 виховного характеру щодо недопущення порушення чинного законодавства та вона була попереджена про відповідальність відносно невиконання чи неналежного виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини. 
Також вказує, що ОСОБА_1 не дозволяла бачитися відповідачу з донькою. Хоча дитина була народжена у шлюбі ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_6 , і вона говорила, що це дитина ОСОБА_7 , відповідач знав, що це його донька і вже тоді почав судовий процес щодо встановлення його батьківства. 
Згідно відповіді з Дніпровського УП НПУ від 18.07.2025 ОСОБА_1 разом зі своїм сином ОСОБА_8 перебувають за кордоном. 
Зазначає, що ОСОБА_1 фактично в черговий раз кинула свою маленьку доньку і разом із сином поїхала за кордон, позбавивши її піклування, що суперечить ч. 5 ст. 150 СК України.
Те, що донька ОСОБА_9 проживає разом з ОСОБА_10 (бабусею) підтверджується відповіддю Департаменту превентивної діяльності НПУ, з якої вбачається, що ОСОБА_11 разом з бабусею проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Також це підтверджується довідкою з місця проживання № 265 від 22.09.2025. 
Вважає, що ОСОБА_1 кинула доньку напризволяще, виїхала за кордон, позбавив доньку повного батьківського піклування, при цьому чинила перешкоди відповідачу у спілкуванні з дітьми і в позовній заяві стверджує, що проживає з донькою та забезпечує її.
Вказує, що відповідач не ухилявся та не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, проте у цьому йому перешкоджає мати дитини. 
На ці обставини суд першої інстанції не звернув уваги в судовому рішенні. Тобто суд формально зазначив, що відповідачем не надано доказів того, що він не зможе сплачувати аліменти, та не дослідив докази, які вказували на те, що ОСОБА_1 перешкоджала йому у спілкуванні з дитиною та що вона належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків. 
Крім того вказує, що позивачка ніде не зареєструвала доньку, що підтверджується Актом обстеження умов проживання дитини, наданим позивачкою та Витягом з реєстру територіальної громади, що також свідчить про її безвідповідальність як матері. Цим обставинам суд також не надав жодної оцінки.
Зазначає, що судом порушено норми процесуального права, зокрема, в ухвалі про відкриття провадження від 08.10.2025 відповідачеві було роз`яснено, що не пізніше п`ятнадцятиденного строку з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі він має право подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у разі неподання у встановлений судом строк яких, відповідач має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин. 
Проте, суд в ухвалі від 03.11.2025 вказав, що відповідачем не пропущений процесуальний строк, однак відмову у переході до розгляду справи в порядку загального провадження не обґрунтував.
Також, суд першої інстанції, отримавши відзив на позовну заяву від представника відповідача, не витримав п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву самим відповідачем, чим порушив його процесуальне право. Крім того, таке порушення норм процесуального права призвело до того, що суд не отримав клопотання відповідача про витребування доказів, а отримав його після винесення рішення.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції та апеляційним судом

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 19.04.2021 у справі № 754/15591/20 визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8). 
Відповідно до копії повторного Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1  вбачається, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 ошли та ОСОБА_1 , про що Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві 23.10.2018 складено відповідний актовий запис № 1436 (а.с. 7).
Згідно довідки виконавчого комітету Тальнівської міської ради № 265 від 22.09.2025, разом з ОСОБА_10 по АДРЕСА_1 зареєстрована, зокрема, ОСОБА_1 (дочка), ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10).
Відповідно до Акту обстеження на факт проживання особи без реєстрації місця проживання за даною адресою (на основі письмових свідчень сусідів) від 19.09.2025 № 73 ОСОБА_5 фактично проживає без реєстрації місця проживання в АДРЕСА_1 з 20.02.2020 (а.с. 11).
Згідно довідки Мошурівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Тальнівської міської ради Черкаської області від 03.11.2025 № 83 ОСОБА_5 навчається в 2 класі. Проживає разом з бабусею ОСОБА_10 , яка приділяє належну увагу вихованню і навчанню онуки. Мама дівчинки ОСОБА_1 проживає за кордоном, але постійно цікавиться навчанням, поведінкою, емоційним станом, шкільними справами доньки, підтримує тісний зв`язок з класним керівником. З 08.09.2025 по 20.10.2025 ОСОБА_9 була переведена на сімейну форму навчання, в зв`язку з виїздом за кордон до матері. Батько ОСОБА_9 шкільним життям не цікавиться, з класним керівником контакту не підтримує. За час навчання доньки у школі був один раз у 2024 році (а.с. 86).

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи, що справа стосується стягнення аліментів на неповнолітню дитину, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає з огляду на наступне.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захисті піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII).
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).
Як вбачається із матеріалів справи, сторони не дійшли згоди щодо сплати коштів на утримання спільної дитини.
Положеннями ч. 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо матеріального утримання дитини. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Отже, право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини. Виконання передбачених ст. 150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини.
Положення ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст. ст. 181, 182 СК України дають підстави для висновку про те, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.
Доводи представника скаржника в апеляційній скарзі про те, що позивачка проживає за кордоном, покинула доньку та позбавила її піклування, судом апеляційної інстанції не приймаються, оскільки відповідачем не надано будь-яких доказів не надання дитині утримання матір`ю, а тимчасова відсутність матері дитини, за місцем проживання малолітньої доньки, не є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання дитини.
Колегія суддів також відхиляє доводи представника скаржника про те, що позивачка чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з донькою та неналежно виконує батьківські обов`язки, оскільки вони не стосуються предмету доказування у даній справі. 
Доказів на спростування того, що визначений розмір аліментів є для відповідача непосильним матеріали справи не містять, скаржником теж не надано таких доказів апеляційному суду.
Визначений судом розмір аліментів відповідає вимогам виваженості, розумності, справедливості, інтересам дитини та мінімально гарантованому розміру аліментів, встановленому ч. 2 ст. 182 СК України.
Щодо доводів апеляційної скарги про порушенням судом норм процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.
У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 274 ЦПК України).
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя (п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України).
08.10.2025 ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області було відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
В вказаній ухвалі зазначено, що не пізніше п`ятиденного строку з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі відповідач має право подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у разі неподання у встановлений судом строк яких, відповідач має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин.
Не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті, відповідач має право надіслати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову до суду з підтвердженням направлення позивачу, іншому відповідачу та третій особі у справі копії відзиву та доданих до нього документів.
23.10.2025, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи, ОСОБА_2 отримав копію ухвали про відкриття спрощеного провадження від 08.10.2025.
30.10.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_2 – адвоката Бойка Є. В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив суд поновити строк для подачі відзиву на позовну заяву та прийняти його, поновити строк для подачі зустрічного позову та перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 03.11.2025 заяву представника відповідача про поновлення строку для подачі відзиву на позовну заяву, поновлення строку для подачі зустрічного позову та про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.
Пунктом 10 ч. 1 ст. 353 ЦПК України визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк.
Як вбачається з матеріалів справи, скаржник не скористався правом на апеляційне оскарження ухвали суду від 03.11.2025.
Водночас колегія суддів звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні суд зазначив, що відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 30.10.2025 був поданий у строк, визначений ухвалою про відкриття провадження, тому відсутня необхідність у поновленні строку для подачі відзиву на позовну заяву. При встановленні фактичних обставин, судом описується відзив відповідача та відповідно надана оцінка доводам, які викладені у ньому.
Відтак, інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції від 03.11.2025 відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 – адвоката Бойка Є. В.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Бойка Євгена Васильовича – залишити без задоволення.
Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 19 березня 2026 року.

Головуючий   Л. І. Василенко

 Судді:        О. В. Карпенко

О. М. Новіков