ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/452/26 Справа № 203/468/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача   Никифоряка Л.П.,
суддів Городничої В.С., Халаджи О.В.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ», 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 28 травня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Єдаменко С.В.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2025року ОСОБА_1 подала позов в суд проти ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» з вимогами про визнання дій касира каси № 7 магазину АТБ по невидачі їй правильної решти з покупки неправомірними, просила стягнути з відповідача недодану їй решту у розмірі 150грн та 5 000грн на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями працівників магазину АТБ. 
Існування таких вимог  ОСОБА_1 пов`язувала із тим, що 31 жовтня 2024року о 18год 54хв вона на касі № 7 магазину АТБ, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, 158, подала касиру 200+200 грн =400 грн для розрахунку за покупку товару. Решту касир їй надала як з 250 грн за придбані товари на 244,50грн=5,50грн, стверджуючи, що позивачка подала 250грн, а не 400грн. Після чого викликали адміністратора з охоронником, вони передивились камери спостереження, але не побачили, якою була друга купюра, одну, вартістю 200 грн, вони побачили, іншу-ні. Перерахувавши касу, сказали, що в касі сума, на 12грн більша, ніж повинна була бути, але не на 150грн. На її прохання показати їй відеоспостереження з камери, сказали, що можуть це показати тільки поліції. Після виклику та приїзду поліції, охорона не надала їм на огляд відео з камер, сказавши, що також не покажуть, тому що головний офіс їм наказав, що після написання заяви до поліції, поліція буде мати право дивитися відео з їх камер. Того ж дня позивачка написала заяву до поліції, у відповідь на яку їй повідомили, що в ході проведення ними перевірки було встановлено, що питання, зазначені в заяві, відносяться до цивільно-правових відносин та потребують вирішення в судовому порядку в формі приватного обвинувачення. 
14 січня 2025року позивачка написала скаргу до центрального офісу корпорації АТБ, в якій просила розібратися в ситуації та пояснити, з яких підстав вона не може отримати хоча б скріншот з камери спостереження в той час, коли вона розраховувалася за покупку, та яким чином і хто може отримати доступ і в які строки задля встановлення дійсних подій. Відповіддю від 17 січня 2025року корпорацією АТБ їй пояснено, що розслідування проведено, але порушень не встановлено. Проте, відповіді на жодне питання, які вона ставила у скарзі, так і не отримала. 
Через незаконні дії адміністрації магазину позивачка вважає, що їй нанесена моральна шкода, оскільки вона три місяці була змушена звертатися до поліції, керівництва самого магазину, писати скарги, заяви, нервувати, відчувала себе шахрайкою та несповна розуму. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Центрального районного суду міста Дніпра від 28 травня 2025року у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1  відмовлено. 
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що вимоги позивачки викладені в позовній заяві необґрунтовані та належними доказами не підтверджені.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
27 червня 2025року ОСОБА_1 подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи «Електронний суд» апеляційну скаргу на рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 28 травня 2025року.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  висловила вимогу про скасування рішення та просила про задоволення позову в повному обсязі.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявниці полягає у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідачем було грубо порушено її права як споживача, вважала, що відповідач здійснює нечесну комерційну практику згідно ЗУ “Про захист прав споживачів”.
Також заявник стверджувала про те, що відповідачем порушено ЗУ “Про захист персональних даних” щодо ненадання позивачці відеозапису з каси магазину як даних про суб`єкта персональних даних.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив проти апеляційної скарги, заявляв, що обставини якими скаржниця обґрунтовувала свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 липня 2025року апеляційна скарга залишена без руху до надходження справи з суду першої інстанції.
18 липня 2025року цивільна справа надійшла до апеляційного суду.
Ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі та вирішено розгляд апеляційної скарги проводити в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи – в письмовому провадженні.
У зв`язку з прийнятим рішенням Вищої ради правосуддя від 17 березня 2026року №412/0/15-26 про звільнення у зв`язку з поданням заяви про відставку судді ОСОБА_2 , на підставі розпорядження керівника апарату суду від 19 березня 2026року та у відповідності до пункту 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, 20 березня 2026року у справі здійснено повторний автоматизований розподіл справи між суддями.
Згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду визначено новий склад колегії суддів.
30 березня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду прийнято до свого провадження цивільну справу та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи – в письмовому провадженні.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.
Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» було винесено розпорядження № 1 від 15 січня 2025року про проведення службового розслідування з метою перевірки, підтвердження або спростування обставин, викладених у скарзі ОСОБА_1 від 14 січня 2025року щодо не видачі останній касиром правильної решти за покупку /а.с.47/.
Актом службового розслідування від 17 січня 2025року, щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 14 січня 2025рокуне встановлено порушень з боку касира. Під час службового розслідування комісією встановлено, що 31 жовтня 2024року о 19:00год звернулась покупець зі скаргою на невірний розрахунок, згідно розпорядження Р-3421-ЕЦО (Проведення інкасації в магазинах мережі ТОВ АТБ маркет), каса була перерахована в присутності покупця, надлишків в касі не виявлено /а.с.45/.
Згідно відповіді ВП № 3 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області від 18 листопада 2024року, на заяву позивачки від 31 жовтня 2024року зазначено, що в ході проведення ними перевірки було встановлено, що питання, зазначені в заяві, відносяться до цивільно-правових відносин та потребують вирішення в судовому порядку в формі приватного обвинувачення /а.с.3/.
Згідно відповіді ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» від 17 січня 2025року, на звернення позивачки, зазначено, що розслідування проведено, але порушень не встановлено /а.с.4/.
Згідно результатів лабораторних досліджень від 27 грудня 2024року, наданих позивачкою, у останньої підвищений показник глюкози у крові /а.с.35/.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що на підтвердження позовних вимог щодо не видачі позивачці касиром правильної решти за покупку останньою не було надано жодного доказу, натомість відповідачем на спростування доводів позивачки було надано акт службового розслідування від 17 січня 2025року який підтверджує правильність дій касира при видачі решти позивачці за покупку.
Та суд виснував, що оскільки вимоги позивачки викладені в позовній заяві належними доказами не підтверджені, то слід відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до статті 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування.
Згідно частини першої статті 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.
Згідно частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до частини п`ятої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Як вбачається з матеріалів справи, спір у сторін виник щодо неправильного, на думку позивачки, надання решти з покупки на касі магазину відповідача. 
Під час розгляду справи в суді першої інстанції, ухвалою судді від 28 січня 2025року було задоволено клопотання позивачки та витребувано від відповідача відео з камер спостереження над касою № 7 магазину АТБ за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, 158, що знято о 18:54год 31 жовтня 2024року /а.с.12/.
31 січня 2025року від представника відповідача, на ухвалу суду про витребування доказів, надійшла відповідь в якій зазначено, що ухвала суду не може бути виконана, оскільки відеозаписи із камер відеоспостереження, зберігаються не більше 10 календарних днів, а позивачка звернулась до суду із клопотання про витребування доказів в січні 2025року, тоді як події про які зазначає позивачка відбулися 31 жовтня 2024року /а.с.14/.
Також ухвалою суду від 05 лютого 2025року було задоволено клопотання позивачки та витребувано від відповідача матеріали ретельного розслідування та перевірки, на яке посилається ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» у відповіді від 17 січня 2025року /а.с.40/.
11 лютого 2025 року представником відповідача, на ухвалу суду про витребування доказів, надано витребувані документи, які були досліджені судом першої інстанції /а.с.43-47/.
Тож суд першої інстанції всебічно сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, відповідно до статті 12 ЦПК України, проте здобути будь-які докази, які б могли підтвердити вимоги позивачки, не вдалося.
Слід зазначити, що інших доказів на підтвердження неправильного надання решти з покупки на касі магазину відповідача позивачці матеріали справи також не місять, такі докази відсутні та позивачем суду не надані.
Водночас ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог та з урахуванням встановлених судом обставин справи, відсутні підстави для задоволення її позовних вимог.
Частина перша статті 76 ЦПК України доказами визначає будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. /частина перша, друга статті 77 ЦПК України/. 
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування /стаття 78 ЦПК України/. 
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення заявника від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях.
Заявником не надано доказів неправильного надання решти з покупки на касі магазину відповідача. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що відповідачем було грубо порушено її права як споживача та що відповідач здійснює нечесну комерційну практику згідно ЗУ “Про захист прав споживачів”, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 19 ЗУ “Про захист прав споживачів”, нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.
Проте, жодних з вищевказаних ознак у діях відповідача судовим розглядом не встановлено.
Твердження апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що відповідачем порушено ЗУ “Про захист персональних даних” щодо ненадання позивачці відеозапису з каси магазину як даних про суб`єкта персональних даних, є безпідставними, оскільки відповідачем на ухвалу суду було надано відповідь в якій зазначено, що ухвала суду не може бути виконана, оскільки відеозаписи із камер відеоспостереження, зберігаються не більше 10 календарних днів. 
Тож встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.
Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Щодо клопотання позивача про витребування доказів
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі заявила клопотання про витребування доказів, а саме нормативний акт, яким закріплено порядок розслідування випадків у разі звернення споживача зі скаргою в торговому залі, порядок розгляду звернень та скарг громадян та нормативний акт, яким ТОВ "АТБ-маркет" закріплено порядок, терміни зберігання відеозаписів, розташування та відповідальних за їх збереження. 
Водночас, ОСОБА_1 , на порушення вимог статті 84 ЦПК України, не зазначила обставини, які можуть підтвердити ці докази, або аргументи, які вони можуть спростувати.
Тож колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні даного клопотання, оскільки заявницею не зазначено з якою метою мають бути витребувані такі докази та які обставини вони можуть підтвердити.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення. 
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 28 травня 2025року– залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 15 квітня 2026року. 

Судд