ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2026 р. Справа № 910/19431/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Демидової А.М.
суддів: Ходаківської І.П. 
Євсікова О.О. 

за участю секретаря судового засідання: Мельничука О.С.
за участю представників учасників справи:
від позивача:  Голік О.А. , Палажченко О.О. 
від відповідача-1: Антоненко А.В. 
від відповідача-2: не з`явився 
від відповідача-3: не з`явився 
від відповідача-4: не з`явився 
від відповідача-5: не з`явився 
від відповідача-6: не з`явився 
від відповідача-7: не з`явився 
від відповідача-8: не з`явився 
від відповідача-9: Кулик В.Б. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 (повний текст рішення складено 14.11.2025) (суддя Ващенко Т.М.)

у справі № 910/19431/20 Господарського суду міста Києва

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 
до: 1. ОСОБА_2 (відповідач-1);
2.  ОСОБА_3 (відповідач-2);
3. ОСОБА_4 (відповідач-3);
4. ОСОБА_5 (відповідач-4);
5.  ОСОБА_6 (відповідач-5);
6. ОСОБА_7 (відповідач-6);
7. ОСОБА_8 (відповідач-7);
8. ОСОБА_9 (відповідач-8);
9.  ОСОБА_10 (відповідач-9)
про стягнення 124 106 850,76 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог
07.12.2020 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі також - Фонд, позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі також - ОСОБА_2 , відповідач-1), ОСОБА_3 (далі також - ОСОБА_3 , відповідач-2), ОСОБА_4 (далі також - ОСОБА_11 , відповідач-3), ОСОБА_5 (далі також - ОСОБА_5 , відповідач-4), ОСОБА_6 (далі також - ОСОБА_6 , відповідач-5), ОСОБА_12 (далі також - ОСОБА_12 ), ОСОБА_7 (далі також - ОСОБА_7 , відповідач-6), ОСОБА_8 (далі також - ОСОБА_8 , відповідач-7), ОСОБА_9 (далі також - ОСОБА_13 , відповідач-8) та ОСОБА_10 (далі також - ОСОБА_10 , відповідач-9) про стягнення 124 106 850,76 грн збитків, завданих рішеннями означених осіб при виконанні ними посадових обов`язків у Публічному акціонерному товаристві "Ерде Банк" (далі - АТ "Ерде Банк", Банк).
Позов мотивований, зокрема, тим, що внаслідок недобросовісних управлінських рішень відповідачів Банку спричинено шкоду в розмірі 124 106 850,76 грн.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 у справі № 910/19431/20 в позові відмовлено повністю. 
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено, що відповідачі, всупереч статутним положенням, Закону України "Про банки і банківську діяльність", приписам Національного банку України (далі - НБУ), здійснили протиправні кредитні операції шляхом видачі кредитних коштів Товариству з обмеженою відповідальністю "Євроконстракшн-2" (далі - ТОВ "Євроконстракшн-2"), Товариству з обмеженою відповідальністю "Євромарт" (далі - ТОВ "Євромарт") та Товариству з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Консалтинг Груп" (далі - ТОВ "Юридична компанія "Консалтинг Груп"); неплатоспроможність Банку, в даному випадку, частково - є наслідком як активних дій учасників органів управління Банку (ухвалення рішень, підписання договорів тощо), так і пасивної їх бездіяльності; відповідачами не надано до матеріалів справи доказів вчинення ними жодних дій із метою перешкоджання видачі ризикованих кредитів, повідомлення відповідних контролюючих органів, зокрема, НБУ, тож така бездіяльність також свідчить про схвалення видачі (а в подальшому - безповоротного виведення) коштів за спірними договорами.
Суд виснував наявність у діях відповідачів усіх елементів складу цивільного правопорушення із завдання Банку збитків на загальну суму 124 106 850,76 грн.
Разом із тим, враховуючи приписи ст. 258 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та те що, позивачем пропущено позовну давність при зверненні з даним позовом до суду, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимоги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про солідарне стягнення з відповідачів 24 106 850,76 грн майнової шкоди.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 у справі № 910/19431/20, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Скаржник, зокрема, вказує, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає зазначеним у ст. 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) критеріям, прийняте з порушенням норм процесуального права (ст. 3, 73, 74, 76, 79, 86, 236-238 ГПК України) в поєднанні з неправильним застосуванням норм матеріального права (ст. 256, 261, 267 ЦК України та ч. 1, 5 та 7 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"), без врахування висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. 
Не погоджуючись із застосуванням судом положень законодавства про сплив позовної давності в якості підстави для відмови в позові Фонду, скаржник вказує, що судом застосовано правову позицію щодо моменту початку відліку позовної давності, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18, яка на момент прийняття оскаржуваного рішення була скасована постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022; правові висновки у справах № 910/12803/18 та № 910/15260/18 є нерелевантним через інші фактичні обставини справи; судом не враховано висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 05.02.2024 у справі № 910/4149/21; судом було неправильно встановлено обставини підтвердження неліквідності та недостатності АТ "Ерде Банк"; в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції не було застосовано ч. 5 та 7 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у редакції на день розгляду справи та винесення рішення; спеціальна позовна давність тривала та не пропущена на час звернення Фондом із даним позовом; судом необґрунтовано відхилено доводи позивача щодо поважності причин пропуску позовної давності, які наведені в заяві.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 (колегія суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, Ходаківської І.П., Владимиренко С.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 у справі № 910/19431/20; розгляд апеляційної скарги призначено на 20.01.2026 о 10:00; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 26.12.2025.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 у справі № 910/19431/20; у розгляді апеляційної скарги оголошено перерву до 03.03.2026 о 10:15.
У зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2026 для розгляду справи № 910/19431/20 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді: Ходаківська І.П., Євсіков О.О. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 у справі № 910/19431/20 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Ходаківська І.П.; постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати за раніше визначеними датою та часом - 03.03.2026 о 10:15. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2026 відкладено розгляд апеляційної скарги на 24.03.2026 на 12:10.
Позиції учасників справи
Відповідач-1 у відзиві на апеляційну скаргу проти апеляційної скарги заперечує і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, зазначаючи, зокрема, що Господарським судом міста Києва було правомірно та обґрунтовано застосовано висновки Великої Палати Верховного Суду стосовно початку перебігу позовної давності, які викладені в постанові від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18, натомість висновки Корпоративної палати Верховного Суду, зроблені в постанові від 05.02.2024 у справі № 910/4149/21, не підлягають врахуванню при розгляді справи № 910/19431/21.
Також відповідач-1 наголошує на необхідності врахування правових висновків, зроблених Корпоративної палатою Касаційного господарського суду в постанові від 04.06.2024 у справі № 916/3724/21 щодо застосування позовної давності.
Крім того, відповідач-1 звертає увагу суду на висновок Верховного Суду, зроблений у постанові від 09.07.2025 у справі № 910/19434/20, в якій обставини є ті ж самі, що і в даній справі № 910/19431/20 - стягнення шкоди з пов`язаних з АТ "Ерде Банк" осіб. Так, Верховним Судом уже зроблено висновок про визначення початку перебігу позовної давності щодо вимог до пов`язаних з АТ "Ерде Банк" осіб - а саме з 18.07.2013.
Відповідач-1 вказує, що з урахуванням того, що АТ "Ерде Банк" було припинено 14.11.2018, тобто до 05.08.2021, то правові норми, встановлені ч. 7 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" при визначенні позовної давності не застосовуються.
Відповідачі 2-9 не скористались своїм правом, відзиви на апеляційну скаргу не подали, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не є перешкодою для апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідачем-9 подано до Північного апеляційного господарського суду текст промови в судових дебатах.
Явка представників учасників справи
У судове засідання 24.03.2026 з`явились представники позивача, відповідача-1 та відповідача-9.
Відповідачі 2-8 або їхні представники в судове засідання не з`явилися.
Усі учасники справи належним чином повідомлені судом про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а неявка в судове засідання відповідачів 2-8 або їхніх представників не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи аргументи апеляційної скарги і доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає за можливе здійснити перегляд оскаржуваного судового акта в апеляційному порядку без їхньої участі в судовому засіданні.
У судовому засіданні представники позивача (скаржника) вимоги апеляційної скарги підтримали і просили суд її задовольнити.
Представники відповідача-1 та відповідача-9 проти апеляційної скарги заперечували і просили суд залишити її без задоволення.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, Постановою Правління НБУ від 29.10.2012 № 451 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Ерде Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 29.10.2012 прийнято рішення № 25 "Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації", відповідно до якого з 30.10.2012 розпочато процедуру виведення АТ "Ерде Банк" з ринку та здійснення тимчасової адміністрації на три місяці з 30.10.2012 по 29.01.2013.
Постановою Правління НБУ від 09.01.2013 № 4 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію AT "Ерде Банк"" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 10.01.2013 № 3 "Про призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію AT "Ерде Банк"".
Рішеннями виконавчої дирекції Фонду від 28.11.2013 № 34, від 08.12.2014 № 143, від 30.06.2015 № 125, від 17.12.2015 № 226, від 29.12.2016 № 3057 продовжувався строк здійснення процедури ліквідації AT "Ерде Банк" і тривав до 08.01.2018 включно.
У ході здійснення ліквідаційної процедури Банку виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 25.04.2013 № 051/13 "Про затвердження Реєстру акцептованих вимог кредиторів AT "Ерде Банк"", відповідно до якого (з урахуванням змін, внесених на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду від 06.11.2017 № 4941) загальна сума акцептованих вимог кредиторів становить 741 005 970,27 грн.
Крім того, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 18.07.2013 № 073/13 "Про затвердження Акту за результатами інвентаризації та формування ліквідаційної маси AT "Ерде Банк"", згідно з яким балансова вартість ліквідаційної маси Банку становить 1 120 041 129,04 грн, а ринкова вартість - 246 253 336,59 грн.
Таким чином, як зазначив позивач, розмір зобов`язань AT "Ерде Банк" відповідно до реєстру акцептованих вимог кредиторів перевищує оціночну (ринкову) вартість ліквідаційної маси АТ "Ерде Банк" на 494 752 633,68 грн (741 005 970,27 грн - 246 253 336,59 грн = 494 752 633,68 грн).
11.12.2017 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 5334 "Про затвердження ліквідаційного балансу та звіту про завершення ліквідації AT "Ерде Банк"".
Як вказав позивач, за результатами проведення процедури ліквідації Банку Фондом встановлено, що обсяг незадоволених вимог кредиторів AT "Ерде Банк" за недостатністю його майна становить 587 046 174,11 грн, що підтверджується меморіальними ордерами № 1 від 11.12.2017, № 4 від 11.12.2017, № 117 від 11.12.2017, № 118 від 11.12.2017, № 119 від 11.12.2017, № 120 від 11.12.2017, № 124 від 11.12.2017, № 127 від 11.12.2017, № 128 від 11.12.2017 та № 129 від 11.12.2017.
Зокрема, відповідно до меморіального ордеру від 11.12.2017 № 124 у зв`язку із затвердженням ліквідаційного балансу AT "Ерде Банк" незадоволені вимоги Фонду як кредитора третьої черги становлять 308 504 755,04 грн.
Позивач зазначив, що внаслідок прийнятих за участі відповідачів рішень, Банком було здійснено збиткові операції стосовно позичальників ТОВ "Євроконстракшн-2" за договором від 29.08.2011 № 154/11-КЛ та кредитування ТОВ "Євромарт" за договором від 31.08.2011 № 155/11-КЛ (без належного забезпечення - неспівмірного із сумою кредиту), ТОВ "Євроконстракшн-2" за договором від 04.07.2011 № 125/11-КЛ (без будь-якого забезпечення), ТОВ "Юридична компанія "Консалтинг Груп" за договором від 04.10.2011 № 178/11-КЛ (без належного забезпечення - неспівмірного із сумою кредиту), які прямо протирічили інтересам Банку та його кредиторам, чим Банку завдано збитків на суму 124 106 850,76 грн.
Так, Звітом НБУ за результатами проведення інспекційної перевірки АТ "Ерде Банк" з окремих питань якості активів, ліквідності, менеджменту за період діяльності Банку з 19.09.2011 по 28.08.2012 встановлено порушення Закону України "Про банки і банківську діяльність".
Згідно з висновками НБУ, основні проблеми з ліквідністю АТ "Ерде Банк" виникли у зв`язку з проведенням невиваженої політики з управління активів, їх низької (негативно класифікованої) якості, наявність концентрацій у кредитному портфелі, ризикові вкладення в активні операції (бланкове кредитування), що й поставило під загрозу невиконання зобов`язань перед вкладниками та іншими кредиторами Банку.
Зважаючи на вищевикладені численні порушення в діяльності АТ "Ерде Банк" та у зв`язку з погіршенням фінансового стану Банку, державний регулятор на підставі статей 73, 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та глави 12 розділу II Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління НБУ від 17.08.2012 № 346, прийняв постанову від 19.10.2012 № 432/БТ "Про віднесення АТ "Ерде Банк" до категорії проблемних", оскільки його діяльність не відповідає вимогам нормативно-правових актів НБУ.
Як вбачається зі змісту означеної постанови НБУ, АТ "Ерде Банк" до НБУ надавало недостовірну звітність, що призвело до суттєвого викривлення показників фінансового стану Банку.
Крім того, постановою Правління НБУ зобов`язано керівництво Банку невідкладно вжити заходів щодо приведення діяльності АТ "Ерде Банк" до вимог банківського законодавства та розробити ефективний план фінансового оздоровлення.
29.10.2012 Правління НБУ прийняло постанову № 451 "Про віднесення АТ "Ерде Банк" до категорії неплатоспроможних", в якій мова йде про незадовільну якість активів та необхідність у донарахуванні резервів під активні операції на суму 343,1 млн. грн. Необхідність у донарахуванні резервів негативно впливає на фінансовий результат діяльності АТ "Ерде Банк", розмір регулятивного капіталу та нормативи.
Зазначене, на думку правління НБУ, свідчить про здійснення АТ "Ерде Банк" ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів Банку, та надання до НБУ недостовірної звітності, що призвело до суттєвого викривлення показників його фінансового стану.
До НБУ надійшли скарги від клієнтів про невиконання АТ "Ерде Банк" своїх зобов`язань на суму 29,3 млн. грн. Вищезазначене стало підставою для прийняття постанови НБУ № 451 від 29.10.2020.
Однак, у зв`язку із невжиттям посадовими особами АТ "Ерде Банк" належних заходів для усунення порушень нормативно-правових актів НБУ, відсутністю розробленого Банком прийнятного та дієвого плану фінансового оздоровлення, НБУ прийнято постанову від 29.10.2012 № 451 "Про віднесення АТ "Ерде Банк" до категорії неплатоспроможних".
За результатами інвентаризації майна та активів АТ "Ерде Банк" виявлено ряд сумнівних операцій із кредитування:
1) Операція Банку з кредитування ТОВ "Євроконстракшн-2" за договором від 29.08.2011 № 154/11-КЛ та кредитування ТОВ "Євромарт" за договором від 31.08.2011 № 155/11-КЛ - без належного (неспівмірного із сумою кредиту) забезпечення.
2) Операція Банку з кредитування ТОВ "Євроконстракшн-2" за договором від 04.07.2011 № 125/11-КЛ - без будь-якого забезпечення.
3) Операція Банку з кредитування ТОВ "Юридична компанія "Консалтинг Груп" за договором від 04.10.2011 № 178/11-КЛ - без належного (неспівмірного із сумою кредиту) забезпечення.
Так, 29.08.2011 між АТ "Ерде Банк" та ТОВ "Євроконстракшн-2" укладено "Договір зростання" кредитний договір № 154/11-КЛ, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти на умовах, визначених цим Договором та додатковими договорами/угодами до нього, що складають невід`ємну частину Договору.
Згідно з п. 1.1.1 зазначеного кредитного договору (з урахуванням змін), кредит надається у формі кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування у сумі 5 440 100,00 дол. США, ставка за користування кредитом становить 17 % річних.
31.08.2011 між АТ "Ерде Банк" та ТОВ "Євромарт" укладено "Договір зростання" кредитний договір № 155/11-КЛ, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти на умовах, визначених цим Договором та додатковими договорами/угодами до нього, що складають невід`ємну частину Договору.
Згідно з п. 1.1.1 зазначеного кредитного договору (з урахуванням змін), кредит надається у формі кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування у сумі 5 832 400,00 дол. США, ставка за користування кредитом становить 17 % річних.
З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та майновими поручителями укладено такі договори забезпечення:
- договір від 31.08.2011 про внесення змін до іпотечного договору від 29.04.2011, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубковою О.Л. та зареєстрований у реєстрі за № 562, укладений між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хелстур" (далі - ТОВ "Хелстур"), відповідно до якого в іпотеку передано: нерухоме майно, а саме: нежилі будівлі загальною площею 7 609,40 кв.м, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Шамрила Тимофія, буд. 7а. Узгоджена сторонами оціночна вартість предмета іпотеки становить 104 068 500,00 грн;
- договір застави від 29.08.2011, укладений між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Телеканал-100" (далі - ТОВ "Телеканал-100"), відповідно до умов якого в заставу передано майно: основні засоби, перелік яких наведений у додатку № 1 до цього Договору. Балансова та заставна вартість предмета застави становить 1 802 644,00 грн;
- договір застави від 29.08.2011, укладений між Банком та Приватним акціонерним товариством "Українська фінансова мережа", відповідно до умов якого в заставу передано майно: основні засоби, перелік яких наведений у додатку № 1 до цього Договору. Балансова та заставна вартість предмета застави становить 361 229,58 грн.
Позивач зазначив, що рішення про видачу кредитів ТОВ "Єврокнстракшн-2" та ТОВ "Євромарт" та внесення змін про умови кредитування (збільшення ліміту) відповідно прийнято Кредитним комітетом 25.08.2011, оформлене протоколом № 676, та 19.09.2012, оформлене протоколом № 1132/2 (затверджено Головою Наглядової ради та членом Наглядової ради Банку), у складі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 .
Водночас прийняття посадовими особами органами управління Банку рішень щодо кредитування ТОВ "Євроконстракшн-2" та ТОВ "Євромарт" та подальше збільшення ліміту кредитної лінії без взяття належного додаткового високоліквідного забезпечення призвело до непогашення заборгованості за відповідними кредитними зобов`язаннями.
Саме неналежний контроль членів комітетів правління АТ "Ерде Банк" за проведенням кредитної операції, неналежне здійснення оцінки кредитного ризику, невизначення ринкової вартості предметів забезпечення за кредитними угодами призвели до непогашення існуючої заборгованості позичальників перед Банком.
Крім того, на думку позивача, проведення таких активних операцій Банком переслідувало єдину мету - виведення коштів з АТ "Ерде Банк" через пов`язані з власником істотної участі Банку компанії-товариства, оскільки:
1) за даними ЄДР керівником та єдиним засновником ТОВ "Євроконстракшн-2" є ОСОБА_17 , яка є одночасно керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбізнесгруп Гарантія";
2) за даними ЄДР керівником ТОВ "Хелстур" (майновий поручитель позичальників) є також ОСОБА_17 ;
3) за адресою місцезнаходження майнового поручителя ТОВ "Хелстур": 04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4 А, оф. 139, - зареєстровано іншого суб`єкта господарювання - Товариство з обмеженою відповідальністю "Хелстур 2012", кінцевим бенефіціарним власником якого є ОСОБА_18 , дружина власника істотної участі АТ "Ерде Банк" ОСОБА_2 ;
4) за даними ЄДР щодо ТОВ "Євромарт" за адресою місцезнаходження позичальника: 01021, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, буд. 28/2, Н/П № 43, зареєстровано інші 86 суб`єктів господарювання, в тому числі ТОВ "Юридична компанія "Консалтинг Груп", яке було також великим клієнтом та боржником АТ "Ерде Банк".
Таким чином, відповідні операції Банку пов`язані з надмірним концентраційним ризиком щодо одного контрагента, оскільки і ТОВ "Євромарт", і ТОВ "Юридична компанія "Консалтинг Груп" є пов`язаними між собою спільним місцезнаходженням, а також ТОВ "Євроконстракшн-2" та ТОВ "Євромарт" - одним і тим же майновим поручителем (ТОВ "Хелстур").
Станом на дату початку процедури ліквідації АТ "Ерде Банк" заборгованість ТОВ "Євроконстракшн-2" за кредитним договором № 154/11-КЛ від 29.08.2011 становила 5 526 246,51 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 44 171 288,37 грн, а заборгованість ТОВ "Євромарт" за кредитним договором № 155/11-КЛ від 31.08.2011 - 6 011 568,94 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 48 050 470,54 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.02.2013 у справі № 910/26197, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 09.10.2013, позовні вимоги АТ "Ерде Банк" до ТОВ "Хелстур" задоволено повністю та звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття Банком у власність нерухомого майна - нежитлові будівлі заг. пл. 7 609,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .
У ході розгляду даної справи встановлено, що ринкова вартість предмета іпотеки складає 50 700 300,00 грн, тож керівництвом Банку було завищено вартість предмета іпотеки майже втричі - до 140 млн. грн.
Позивач зазначив, що Банк 31.08.2011 перерахував ТОВ "Євромарт" 3 332 400,00 дол. США кредитних коштів із призначенням платежу "перерахування коштів зг. кред. договору № 155/11-КЛ від 31.08.2011". У цей же день іноземна валюта була конвертована в гривневий еквівалент та в сумі 26 639 205,60 грн була перерахована на інший рахунок позичальника № НОМЕР_1 , без призначення. Разом із тим, цей рахунок (2603) відкривався позичальнику під кредитний договір № 70/11-КЛ від 13.04.2011. Банк 13.10.2011 перерахував позичальнику 2 500 000,00 дол. США кредитних коштів з призначенням платежу "перерахування коштів зг. кред. договору №155/11-КЛ від 31.08.2011", які були перераховані на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Мерідіан Фінанс" (далі - ТОВ "Мерідіан Фінанс"), яке в подальшому перерахувало ці кошти на свій позичковий рахунок № НОМЕР_2 з призначенням платежу "часткове погашення кредиту зг. кредитного договору №175/11-КЛ від 30.09.2011. Без ПДВ".
Тобто, кредитними коштами позичальника ТОВ "Євромарт" погашено заборгованість за кредитом ТОВ "Мерідіан Фінанс".
У процесі здійснення процедури ліквідації 29.08.2014 Банком реалізовано нерухоме майно (нежитлові будівлі заг. пл. 7 609,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ), що перебувало на балансі внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ТОВ "Євроконстракшн-2" та ТОВ "Євромарт", за ціною 26 978 400,00 грн. У ході ліквідаційної процедури АТ "Ерде Банк" реалізовано також активи (права вимоги за кредитами ТОВ "Євроконстракшн-2" та ТОВ "Євромарт") за ціною лише 200 000,00 грн, що підтверджується договором про відступлення права вимоги від 03.12.2014 № 31, укладеним між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ПАРІС" (далі - ТОВ "Фінансова компанія "ПАРІС").
Позивач вказав, що всупереч статутним положенням, Закону України "Про банки і банківську діяльність", приписів НБУ посадові особи органів управління АТ "Ерде Банк" ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ), ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 ) здійснили невиправдано ризикову кредитну операцію шляхом видачі коштів ТОВ "Євроконстракшн-2" та ТОВ "Євромарт" без належного забезпечення з метою виведення коштів на користь власників Банку, а також перекредитування існуючої заборгованості інших позичальників Банку, що призвело до заподіяння відповідачами шкоди Банку в розмірі 88 855 319,08 грн, з яких:
- 55 572 111,74 грн - вимоги Банку за кредитним договором від 29.08.2011 №154/11- КЛ, визначені в договорі відступлення від 03.12.2014 та визнані судом;
- 60 461 607,34 грн - вимоги Банку за кредитним договором від 31.08.2011 №155/11- КЛ, визначені в договорі відступлення від 03.12.2014 та визнані судом;
26 978 400,00 грн - кошти, отримані Банком від реалізації нерухомості, яка виступала предметом іпотеки за згаданими вище кредитними зобов`язаннями;
- 200 000,00 грн - кошти, отримані Банком від реалізації активу - прав вимоги за кредитами.
Посадовими особами АТ "Ерде Банк", які приймали рішення про кредитування ТОВ "Євроконстракшн-2", були: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 .
Дана операція з кредитування здійснена в інтересах власників істотної участі АТ "Ерде Банк", оскільки позичальник є пов`язаною з ОСОБА_2 особою, позаяк згідно з даними ЄДР керівником та єдиним засновником ТОВ "Євроконстракшн-2" є ОСОБА_17 .
Викладені обставини свідчать про економічно необґрунтовану ризиковану (без будь-якого забезпечення) кредитну операцію, що призвела до концентрації кредитного ризику (напрями використання кредитних коштів, пов`язані позичальники між собою), однак керівництво Банку та члени комітетів правління на зазначені факти жодним чином не відреагували, наслідком чого стало здійснення АТ "Ерде Банк" активної операції на користь ТОВ "Євроконстракшн-2" без жодного забезпечення, в інтересах власника істотної участі Банку - ОСОБА_2 , виключною метою якого було здійснення перекредитування (погашення боргу за попередніми кредитними зобов`язаннями) та виведення коштів з Банку у власних інтересах, а також коригування балансу Банку (відсутність прострочених зобов`язань за активними операціями).
Станом на момент початку процедури ліквідації (10.01.2013), заборгованість за кредитним договором становила 15 064 118,85 грн.
Рішенням Господарського суду Київської області від 26.11.2013 у справі № 6/130-12 задоволено позовні вимоги Банку та стягнуто з ТОВ "Євроконстракшн-2" борг у розмірі 14 852 315,57 грн.
У ході ліквідаційної процедури АТ "Ерде Банк" реалізовано актив - право вимоги за кредитом за ціною 50 000,00 грн, що підтверджується договором про відступлення права вимоги від 03.12.2014 № 30, укладеним між Банком та ТОВ "Фінансова компанія "ПАРІС".
Таким чином, всупереч статутним положенням, Закону України "Про банки і банківську діяльність", приписів НБУ посадові особи органів управління АТ "Ерде Банк" ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_21 ) здійснили ризикову кредитну операцію шляхом видачі коштів ТОВ "Євроконстракшн-2" за кредитним договором від 04.07.2011 № 125/11-КЛ без будь-якого забезпечення, що призвело до заподіяння відповідачами шкоди Банку в розмірі 14 802 315,57 грн.
Крім того, 04.10.2011 між АТ "Ерде Банк" та ТОВ "Юридична компанія "Консалтинг Груп" укладено "Договір зростання" кредитний договір № 178/11-КЛ, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти на умовах, визначених цим Договором та додатковими договорами/угодами до нього, що складають невід`ємну частину Договору.
Згідно з п. 1.1.1 зазначеного кредитного договору (з урахуванням змін), кредит надається у формі кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування у сумі 37 300 000,00 грн, ставка за користування кредитом становить 17 % річних.
Загальна сума виданих коштів за кредитним договором - 37 300 000,00 грн.
З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитними договорами ТОВ "Юридична компанія "Консалтинг Груп", між Банком та ТОВ "Телеканал-100" укладено договір застави (майнові права на депозит), відповідно до умов якого в заставу передано майнові права на грошові кошти в розмірі 7 410 000,00 грн.
За результатами інспекційної перевірки НБУ, що підтверджується довідкою НБУ від 11.10.2012, відомості про заставу заданими кредитами взагалі не були внесені до відповідного Реєстру.
Додатково забезпеченням виконання зобов`язань за кредитним договором № 178/11-КЛ виступала іпотека: земельна ділянка у м. Буча Київської обл. заг. пл. 3,8452 га. Заставна вартість - 10 027 800,00 грн. Іпотекодавець - ОСОБА_22 .
Аналіз зазначених кредитних операцій свідчить, що керівниками та членами комітетів правління Банку прийнято рішення щодо видачі грошових коштів та подальше збільшення ліміту кредитних ліній без належного забезпечення, оскільки вартість предметів застави (7 410 000,00 грн) та іпотеки (10 027 800,00 грн), безумовно, не покривали всю суму коштів, виданих ТОВ "Юридична компанія "Консалтинг Груп" за кредитним договором від 08.06.2011 № 107/11-КЛ та від 04.10.2011 № 178/11-КЛ (56 911 386,00 грн).
Більше того, в подальшому органами управління Банку внесено зміни до договору застави (майнові права на депозит), укладеного з ТОВ "Телеканал-100", шляхом зменшення предмета застави з 7 410 000,00 грн до 4 130 000,00 грн без будь-якої заміни (взяття додаткового) предметів забезпечення.
Рішення щодо кредитування (внесення змін до предмета застави - зменшення предмета забезпечення) за кредитним договором № 178/11-КЛ від 04.10.2011, укладеним із ТОВ "Юридична компанія "Консалтинг Груп", прийнято Кредитним комітетом 24.10.2011, оформлене протоколом № 736, 29.11.2011, оформлене протоколом № 774/2, 06.12.2011, оформлене протоколом № 780/5, 02.10.2012, оформлене протоколом № 1142, (затверджено Головою Наглядової ради та членом Наглядової ради Банку).
Посадовими особами АТ "Ерде Банк", які приймали рішення про кредитування ТОВ "Юридична компанія "Консалтинг Груп", були: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_23 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_24 .
За доводами позивача, дана операція була надмірно ризикованою, оскільки несла значну загрозу у неповерненні коштів Банку без належного забезпечення, однак дані обставини залишилися поза увагою як членів Наглядової ради, так і Кредитного комітету, що призвело до заподіяння шкоди АТ "Ерде Банк".
Крім того, дана операція несла для Банку значну концентрацію невиправданого кредитного ризику, оскільки:
- за даними ЄДР щодо ТОВ "Юридична компанія "Консалтинг Груп" за адресою місцезнаходження позичальника: 01021, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, буд. 28/2, Н/П № 43, зареєстровано інші 86 суб`єктів господарювання, в тому числі ТОВ "Євромарт", яке було також великим клієнтом та боржником АТ "Ерде Банк", що свідчить про концентрацію кредитного ризику за одним контрагентом, оскільки згадані боржники Банку мають одне і те ж місцезнаходження;
- одним із засновників позичальника є фізична особа ОСОБА_25 , яка станом на момент видачі кредиту була членом Ревізійної комісії Публічного акціонерного товариства "Будмеханізація" (далі - ПАТ "Будмеханізація"), що підтверджується річною регулярною інформацією емітента за 2011 рік, - іншого великого боржника АТ "Ерде Банк", яке одночасно було одним із засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "ПВК "Будівельник" (далі - ТОВ "ПВК "Будівельник") - іншого позичальника Банку.
Крім того, Голова та члени Наглядової ради, голова та члени Ревізійної комісії ПАТ "Будмеханізація" ( ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 ) основним місцем роботи зазначили ТОВ "Юридична компанія "Консалтинг Груп" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська Бізнес Група" (входить в Корпорацію "Українська Бізнес Група", засновником якої є ОСОБА_36 - власник істотної участі АТ "Ерде Банк").
З аналізу рухів коштів слідує, що кредитними коштами позичальника ТОВ "ЮК "Консалтинг Груп" погашено заборгованість за кредитом ТОВ "ПВК "Будівельник" (перекредитування).
Викладені обставини свідчать виключно про економічно необґрунтовані ризиковані (без належного забезпечення) кредитні операції, що призвели до виведення коштів із Банку, однак керівництво Банку та члени комітетів правління зазначені факти взагалі проігнорували, наслідком чого стало здійснення АТ "Ерде Банк" активних операцій на користь ТОВ "Юридична компанія "Консалтинг Груп", що призвело до значної концентрації кредитного ризику, виключною метою якої було погашення інших кредитних зобов`язань перед Банком пов`язаними з позичальником боржниками.
У ході ліквідаційної процедури АТ "Ерде Банк" звернуто стягнення на предмет іпотеки: земельну ділянку у м. Буча Київської області, загальною площею 3,8452 га, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 178/11-КЛ від 04.10.2011.
29.12.2015 Банком реалізовано зазначений актив (об`єкт нерухомості) за ціною 15 665 000,00 грн, що підтверджується протоколом № 15/Е 12-29 від 29.12.2015 про проведення аукціону.
Станом на початок процедури ліквідації (10.01.2013), заборгованість за кредитним договором від 08.06.2011 № 107/11-КЛ становила 20 449 424,47 грн, а заборгованість за кредитним договором від 04.10.2011 № 178/11-КЛ склала 38 229 216,11 грн, що підтверджується розрахунком.
У ході ліквідаційної процедури АТ "Ерде Банк" реалізовано актив - права вимоги за двома кредитами за ціною 100 000,00 грн, що підтверджується договором про відступлення права вимоги від 03.12.2014 № 35, укладеним між Банком та ТОВ "Фінансова компанія "ПАРІС".
Таким чином, усупереч статутним положенням, Закону України "Про банки і банківську діяльність", приписів НБУ посадові особи органів управління АТ "Ерде Банк" ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 ) здійснили ризикову кредитну операцію шляхом видачі коштів ТОВ "Юридична компанія "Консалтинг Груп" за кредитним договором від 04.10.2011 № 178/11-КЛ без належного (неспівмірного із сумою кредиту) забезпечення, що призвело до заподіяння відповідачами шкоди Банку в розмірі 20 449 216,11 грн.
Позивач вказав, що протиправність дій та рішень керівництва та власника АТ "Ерде Банк" та членів комітетів правління Банку призвели до погіршення його фінансового становища та подальшої неплатоспроможності, внаслідок чого Фонд, із метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів кредиторів, звернувся до суду з позовом до пов`язаних з АТ "Ерде Банк" осіб про відшкодування заподіяної шкоди.
Заперечуючи проти позову, відповідач-1 вказав, що доля володіння ОСОБА_2 самостійно та спільно з іншими особами в статутному капіталі АТ "Ерде Банк" складала 21,8106 %, тож він не мав вирішального впливу на управління або діяльність АТ "Ерде Банк". Позивачем не доведено, що ОСОБА_2 мав можливість значного впливу на управління чи діяльність АТ "Ерде Банк" в інший спосіб, ніж формальне володіння частки в статутному капіталі та виконання повноважень Голови Наглядової ради.
Пунктом 11.1 статті 11 Статуту АТ "Ерде Банк" було визначено, що Наглядова рада Банку є органом, що здійснює захист прав акціонерів, і в межах своєї компетенції контролює та регулює діяльність Правління.
Пунктом 12.1 статті 12 Статуту АТ "Ерде Банк" було визначено, що Правління є виконавчим органом Банку, який очолює Голова Правління. Правління здійснює управління поточною діяльністю Банку. До компетенції Правління належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю Банку, крім питань, що визначені законодавством, цим Статутом або рішенням Загальних зборів віднесені до виключної компетенції Загальних зборів та Наглядової ради.
Наглядова рада АТ "Ерде Банк" не здійснювала оперативне управління діяльністю Банку, а тому ОСОБА_2 , як Голова Наглядової ради, не був наділений повноваженнями щодо оперативного управління Банком та не здійснював таке управління.
Відповідач-1 також заперечував твердження позивача про те, що ОСОБА_2 як бенефіціар АТ "Ерде Банк" та особа, що мала вирішальний вплив на діяльність Банку та його керівництво, організовував ухвалення рішення про кредитування позичальників, які з ним пов`язані та які були підконтрольними йому підприємствами з метою виведення таких коштів напередодні визнання Банку неплатоспроможним. Відповідач-1 зазначив, що позивачем не надано жодного доказу, який би вказував на те, що ОСОБА_2 як Голова Наглядової ради був зобов`язаний затверджувати рішення Кредитного комітету Банку чи організовував ухвалення рішень про ухвалення кредитування позичальників, а висновок про те, що роль ОСОБА_2 як Голови Наглядової ради та власника істотної участі в Банку під час прийняття та погодження рішень щодо вчинення кредитних операцій була вирішальною, суперечить нормам чинного законодавства та наявним обставинам справи.
Відповідач-9, заперечуючи проти позову, зазначив, що ОСОБА_10 не була акціонером, учасником АТ "Ерде Банк" та не отримувала будь-яких довіреностей від учасників, акціонерів на представництво як члена, виконуючого обов`язки чи Голови Наглядової ради АТ "Ерде Банк", не була працівником АТ "Ерде Банк", не укладала будь-яких цивільно-правових угод з акціонерами, учасниками АТ "Ерде Банк" як член, Голова Наглядової ради. У матеріалах справи відсутні будь-які докази про трудові відносини між АТ "Ерде Банк" та відповідачем-9, а посилання позивача на роздруківку із сайту smida.gov.ua як на доказ про те, що ОСОБА_10 була керівником АТ "Ерде Банк" (член наглядової ради), є безпідставними та непідтвердженими.
Крім того, відповідач-1 та відповідач-9, заперечуючи проти позову, зазначили, що на час прийняття відповідних рішень щодо вказаних угод (період 04.01.2011-02.10.2012) діяла редакція ст. 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність", за якою власники істотної участі, керівники банку (крім керівників відокремлених структурних підрозділів банку) за фіктивне банкрутство, доведення до банкрутства або приховування стійкої фінансової неспроможності банку несуть відповідальність згідно із законами України. У період з 04.01.2011 по 02.10.2012 Законом України "Про банки та банківську діяльність" не була передбачено майнова відповідальність власників істотної участі та керівників банку за зобов`язаннями банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних.
Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" набув чинності 22.09.2012, тобто вже після прийняття пов`язаними особами відповідних рішень. Таким чином, майнову відповідальність керівників банку у випадку, якщо дії чи бездіяльність останніх призвели до понесення банком збитків та/або завдання шкоди інтересам вкладників та інших кредиторів банку, було встановлено лише з 22.09.2012.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
Згідно із частиною першою статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Cтаття 14 ГПК України визначає принцип диспозитивності господарського судочинства та встановлює, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України та статтею 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Частинами першою-другою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим (ст. 1190 ЦК України).
Відповідно до ч. 3-4 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.
Відповідно до ст. 63 Закону України "Про акціонерні товариства" № 514-VI від 17.09.2008 (що діяв на момент спірних правовідносин) посадові особи органів акціонерного товариства повинні діяти в інтересах товариства, дотримуватися вимог законодавства, положень статуту та інших документів товариства. Посадові особи органів акціонерного товариства несуть відповідальність перед товариством за збитки, завдані товариству своїми діями (бездіяльністю), згідно із законом. У разі якщо відповідальність згідно із цією статтею несуть кілька осіб, їх відповідальність перед товариством є солідарною.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції в частині наявності у діях відповідачів усіх елементів складу цивільного правопорушення із завдання Банку збитків на загальну суму 124 106 850,76 грн не оскаржуються, відтак, відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку не переглядається. При цьому, підстав для виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги судом апеляційної інстанції не встановлено.
Перевіряючи доводи скаржника щодо помилковості висновків суду першої інстанції про пропуск Фондом позовної давності, колегія суддів встановила таке. 
Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. 
Порядок обчислення позовної давності, в силу вимог частини другої статті 260 ЦК України, не може бути змінений за домовленістю сторін.
Згідно із частиною першою статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини першої статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
Слід зауважити, що поширення на ті чи інші відносини спеціальної, а не загальної позовної давності має бути у кожному конкретному випадку обумовлене законом.
Відповідно до частини п`ятої статті 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Щодо доводів скаржника про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції на день розгляду справи та ухвалення рішення, колегія суддів зазначає таке.
Верховний Суд у постанові від 08.11.2023 у справі № 916/1489/22 виснував, що у контексті спірних правовідносин фактично перед судом постало питання, яка норма (редакція) статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та статті 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність" підлягають застосуванню, а саме на час виникнення спірних правовідносин чи на час звернення з даним позовом до суду.
Так, вказані статті за своєю правовою природою містять як норми матеріального, так і норми процесуального права (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 910/12930/18 та від 28.10.2021 у справі № 910/9851/20).
Водночас, до правовідносин, у яких бере участь Фонд (виявлення недостатності майна для розрахунків з кредиторами, виявлення нікчемних та сумнівних правочинів, протиправної діяльності пов`язаних з банком осіб, збитків, звернення з вимогами до пов`язаних з банком осіб, звернення з позовом до суду), мають застосовуватись редакції статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та статті 58 Закону "Про банки та банківську діяльність", що були чинними станом на момент вчинення Фондом відповідних дій.
У свою чергу, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Закону України "Про банки і банківську діяльність" у частинах, які визначають порядок здійснення процедурних питань, мають застосовуватись у редакціях, що були чинними станом на день звернення з відповідним позовом.
Так, норми статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та статті 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність" щодо підстав, розміру цивільно-правової відповідальності за завдану банку або його кредиторам шкоду є матеріально-правовими, а відтак щодо них застосовується принцип незворотної дії закону в часі.
Приписами статті 58 Конституції України унормовано, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття цими законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. Виняток із цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (абз. 2, 4 п. 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп/1997).
Суд апеляційної інстанції враховує висновки Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів‚ корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду, викладені в постанові від 04.06.2024 у cправі № 916/3724/21, про те, що при визначенні підстав відповідальності та кола осіб, які можуть бути притягнуті до такої відповідальності, суд повинен керуватися тією нормою, яка була чинною станом на момент виникнення спірних правовідносин, а саме вчинення пов`язаними з банком особами дій, що спричинили банку збитки.
Тоді як у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18 (на висновки якої також послався суд першої інстанції) було вирішено виключну правову проблему щодо питання визначення моменту, з якого починається перебіг позовної давності у спорах за позовами Фонду про стягнення шкоди в порядку частини п`ятої статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Велика Палата вказала, що перебіг позовної давності розпочинається з дня затвердження останнього з двох документів, а саме затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів або акта формування ліквідаційної маси банку шляхом відповідних розрахунків. Тобто, Верховний Суд чітко визначив, з якого моменту в даному випадку починає відраховуватися позовна давність, а саме з моменту коли Фонду стало відомо, що розмір вимог кредиторів не покривається наявними активами банку, що передбачає затвердження одного з двох вищезазначених документів. Аналогічні висновки містяться також у постановах Верховного Суду від 07.10.2021 у справі № 910/12803/18 та від 08.02.2022 у справі № 910/15260/18.
Щодо доводів скаржника про застосування судом першої інстанції правової позиції щодо моменту початку відліку позовної давності, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18, яка на момент ухвалення оскаржуваного рішення була скасована постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17).
Разом із тим, висновки Великої Палати Верховного Суду щодо визначення позовної давності, викладені в постанові від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18, є аналогічними висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 07.10.2021 у справі № 910/12803/18 (п. 5.9) та від 08.02.2022 у справі № 910/15260/18 (п. 85), про що також було зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Відтак, посилання суду першої інстанції на усталені правові висновки, які були викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18, не змінює правильних висновків суду за результатами розгляду даного спору та не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що в даному спорі підлягають врахуванню правові висновки Корпоративної палати в постанові від 04.06.2024 у cправі № 916/3724/21 щодо питання визначення моменту, з якого починається перебіг позовної давності у спорах за позовами Фонду про стягнення шкоди в порядку ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", поданими після припинення банку.
У вказаній постанові Корпоративна палата зазначила, що перебіг позовної давності розпочинається з дня затвердження останнього з двох документів, а саме реєстру акцептованих вимог кредиторів або акта формування ліквідаційної маси банку шляхом відповідних розрахунків.
Тобто Корпоративна палата визначила, з якого моменту в цьому випадку починає відраховуватися позовна давність, а саме - з моменту коли Фонду стало відомо, що розмір вимог кредиторів не покривається наявними активами банку, що передбачає затвердження одного з двох вищезазначених документів.
Враховуючи, що відповідно до ст. 29 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд та вкладники банку набувають статусу кредитора банку на день початку процедури виведення Фондом неплатоспроможного банку з ринку, Корпоративна палата вказала, що розмір шкоди (збитків), завданий кредиторам банку (зокрема і Фонду), визначається на підставі затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів та акта формування ліквідаційної маси банку, а відтак, Фонд та інші кредитори банку мають змогу оцінити розмір заподіяної їм шкоди (збитків) внаслідок неправомірних дій пов`язаних із банком осіб саме з моменту затвердження останнього з двох зазначених вище документів.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що висновки, які містяться в рішеннях судової палати, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати - над висновками палати чи колегії суддів, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів.
Відтак, у разі наявності суперечностей між висновками колегії суддів та висновками Корпоративної палати, перевагу мають саме останні висновки Корпоративної палати.
Отже, судом першої інстанції було правомірно зазначено, що реєстр акцептованих вимог кредиторів АТ "Ерде Банк" було затверджено рішенням виконавчої дирекції Фонду № 051/13 від 25.04.2013, тоді як акт формування ліквідаційної маси АТ "Ерде Банк" Фондом було затверджено 18.07.2013. Тобто, саме з 18.07.2013 (з дати затвердження акта формування ліквідаційної маси банку як останнього з двох зазначених документів, а не з дати внесення змін до Реєстру акцептованих вимог кредиторів) Фонд був обізнаний про те, що задоволення всіх зобов`язань Банку неможливе і шкоду вже завдано. 
Відтак, суд першої інстанції правильно встановив, що позовна давність для заявлення позовних вимог до відповідачів тривала до 19.07.2016.
Натомість, із даним позовом Фонд звернувся до суду лише 07.12.2020, тобто після спливу позовної давності більше ніж на 4 роки. 
Аналогічна правова позиція щодо пропуску Фондом позовної давності, відлік якої почався з моменту затвердження акта формування ліквідаційної маси банку як останнього з двох документів (18.07.2013), була підтримана Верховним Судом у постанові від 09.07.2025 у справі № 910/19434/20 за позовом Фонду до керівників АТ "Ерде Банк" про солідарне стягнення шкоди.
Враховуючи вищевикладене, колегією суддів відхиляються доводи скаржника про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції на день розгляду справи та ухвалення рішення, оскільки зміни до вказаного Закону були прийняті 30.06.2021.
Також суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника щодо необґрунтованості відхилення судом першої інстанції доводів позивача щодо поважності причин пропуску позовної давності як такі, що спростовуються мотивувальною частиною оскаржуваного судового рішення.
Так, розглянувши подану позивачем заяву щодо поважності причин пропуску позовної давності, суд першої інстанції виснував, що позивачем не зазначено таких підстав, що зумовили неможливість подання позовної заяви в межах позовної давності, у зв`язку з причинами, які є поважними та такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Посилання позивача на те, що позовна давність пропущена через невизначеність у судовій практиці, до якої юрисдикції належить вирішення даного спору, свого обґрунтування не знайшло, оскільки пропуск строку на понад 4 роки є значним і безпідставним.
Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши вказані позивачем підстави для визнання поважними причин пропуску позовної давності, доводи відзивів, пояснення відповідачів, дійшов висновку, що судом першої інстанції правомірно було зазначено про відсутність поважності причин пропуску позовної давності. Тоді як вказані позивачем причини правильно визнані неповажними. 
Також суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника на доктрину venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документа чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.
Відтак поведінка скаржника, який в апеляційній скарзі спочатку наголошує на спеціальній позовній давності та непропущенні позовної давності на час звернення Фонду з даним позовом, надалі вказує про необґрунтованість відхилення доводів позивача щодо поважності причин пропуску позовної давності, що свідчить про порушення принципу добросовісності.
Враховуючи встановлені під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення обставини, колегія суддів виснує, що місцевий господарський суд правомірно та обґрунтовано застосував під час вирішення спору у справі № 910/19431/20 висновки Верховного Суду у справах № 910/12803/18 та № 910/15260/18, у зв`язку із чим доводи скаржника, що такі висновки є нерелевантними, відхиляються апеляційним господарським судом за неспроможністю.
Колегією суддів відхиляються за неспроможністю посилання скаржника на неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 05.02.2024 у справі № 910/4149/21 щодо питання обчислення позовної давності, оскільки у справі № 910/4149/21 Верховним Судом не ухвалювались висновки щодо застосування норм права з питань обчислення позовної давності.
Крім того, у справі № 910/4149/21 Фондом подано позовну заяву в межах позовної давності, а правові висновки Верховного Суду стосувались предмета доказування у справі № 910/4149/21. 
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з обґрунтованими висновками місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що в даній справі надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Судові витрати
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 у справі № 910/19431/20 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.
5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 08.04.2026.

Головуючий суддя А.М. Демидова 

Судді І.П. Ходаківська

О.О. Євсіков