П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 квітня 2026 року місто Київ
справа № 760/20722/25 провадження № 22-ц/824/4383/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача -Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., 

сторони: 
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Каращуком Юрієм Ігоровичем,

на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2025 року, ухвалене у складі судді Українець В.В., 

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Позов обґрунтовано тим, щовона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 23 березня 2011 року, від якого у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалось, тому рішенням суду шлюб між ними розірвано. Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач участі в утриманні дитини не бере, її вихованням не займається, матеріальну допомогу не надає. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2025 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів - ОСОБА_2 , щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28 липня 2025 року, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211, 20 гривень.
Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_2 - адвокат Каращук Ю.І.  подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення, постановити нове рішення, яким в частині визначення дати початку стягнення аліментів, вказати замість дати звернення з позовом до 28 липня 2025 року на день ухвалення судового рішення, тобто на 13 жовтня 2025 року.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач звернувся із позовом про стягнення аліментів у даній справі 28 липня 2025 року, рішення винесене 13 жовтня 2025 року. Вказуючи, що весь час як до моменту подачі позову так і після відповідач виконував свій обов'язок по сплаті аліментів. Виходячи з цього просить змінити дату стягнення аліментів з дати подання позову на дату ухвалення судового рішення.
Позивач не скористалася можливістю подати відзив на апеляційну скаргу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 2 квітня 2026 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню , виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 квітня 2010 року.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2011 року шлюб між сторонами розірвано.
Сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження.
З позову вбачається, що дитина проживає з позивачем.
Позивач зазначає, що відповідач участі в утриманні дитини не бере, її вихованням не займається, матеріальну допомогу не надає.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх доведеності та обґрунтованості.
Колегія суддів, з такими висновками повністю погоджується, виходячи з наступного.
Будь-який сімейний спір щодо дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною другою статті 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю сторін. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Виходячи із наведеної норми закону, позивачка як особа, з якою проживає дитина, має право ставити питання про стягнення аліментів з батька дитина, яким є відповідач.
З матеріалів справи вбачається, що дитина проживає з позивачем.
Батько дитини ОСОБА_2 зобов`язаний утримувати свою дитину. 
За загальним правилом, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно зі статтями 182, 183 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Звертаючись з цим позовом до суду, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу останнього.
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі щодо розміру аліментів, про стягнення яких просить позивач,  заперечень не висловив.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, враховуючи обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, зважаючи на відсутність будь-яких перешкод з боку відповідача сплачувати аліменти у розмірі частини всіх видів його доходу, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову обґрунтованими та рішення суду першої інстанції таким, що прийнято з дотримання норм законодавства.
Відповідно до статті 191 Сімейний кодекс України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Закон прямо визначає саме такий момент виникнення обов`язку зі сплати аліментів у примусовому порядку, що виключає можливість визначення іншої дати, зокрема дати ухвалення судового рішення, як просить апелянт.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач добровільно надавав матеріальну допомогу дитині до та після подання позову, не можуть бути підставою для зміни дати початку стягнення аліментів, оскільки такі обставини самі по собі не змінюють імперативного припису закону щодо моменту виникнення обов`язку, визначеного судом. 
При цьому відповідно до статті 12 та статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Належних та допустимих доказів систематичного та достатнього утримання дитини відповідачем у матеріалах справи не міститься, а тому такі доводи є недоведеними.
Крім того, навіть у випадку надання певної допомоги дитині до звернення до суду, така допомога не є тотожною виконанню обов`язку зі сплати аліментів у визначеному законом порядку та розмірі, що узгоджується з правовою природою аліментних зобов`язань, як періодичних та визначених судом платежів.
Суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення аліментів саме з дати подання позову - 28 липня 2025 року, що повністю відповідає вимогам статті 191 Сімейного кодексу України.
Відповідно до статті 263 Цивільний процесуальний кодекс України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального права та з правильним застосуванням норм процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачається.
Доводи апеляційної скарги зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для її задоволення не встановлено.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Оскільки рішення суду не підлягає скасуванню, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статей 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану адвокатом Каращуком Юрієм Ігоровичем, залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна
Судді: Л.Д. Поливач
А.М. Стрижеус