ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/16557/24 Суддя (судді) першої інстанції: Лариса ЖИТНЯК

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Вівдиченко Т.Р.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 р. у справі за адміністративним позовом Національної академії Національної гвардії України до ОСОБА_1 , третя особа: Міністерство внутрішніх справ України про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,-
В С Т А Н О В И Л А:
Національна академія Національної гвардії України звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Міністерство внутрішніх справ України, в якому просила: 
- стягнути з ОСОБА_1 на користь Національної академії Національної гвардії України суму заборгованості з відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з його утриманням в Національної академії Національної гвардії України у період з 12.08.2023 по 08.11.2024 у розмірі 450 348,47 грн.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідача відраховано з академії у зв`язку з достроковим розірванням контракту через небажання продовжувати навчання, відповідно до п.10,11 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (із змінами), а відтак він повинен відшкодувати витрати на його утримання.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 р. позов задоволено.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки належних та допустимих доказів перерахування відповідачем заборгованості у розмірі 450348 грн. 47 коп. сторонами до суду не надано, то наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості з відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з його утриманням в Національній академії Національної гвардії України у період з 12.08.2023 по 08.11.2024, у розмірі 450348,47 грн.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначив, що підстави для стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі в частині грошового забезпечення відсутні, що прямо передбачено пунктом 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України. На думку скаржника виплата грошового забезпечення курсанту не є складовою освітніх послуг, які надає заклад освіти, оскільки його виплата залежить від показників успішності курсанта та посадового окладу військовослужбовця. Таке заохочення встановлюється як матеріальна допомога курсантам бюджетної форми навчання і не належить до переліку освітніх послуг навчального закладу. Скаржник вважає, що кошти у якості оплати часу служби військовослужбовця не є витратами із навчання, а належать до видатків у сфері соціального забезпечення військовослужбовця, а відтак, виплачене грошове забезпечення за реальний пройдений період служби не підлягає поверненню. 
За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач проходив службу (навчання) у Національній Академії Національної гвардії України в період з 12.08.2023 по 08.11.2024 на посаді курсанта 2 відділення 133 навчальної групи курсу №2 гуманітарного факультету, військове звання старший солдат.
Наказом начальника Національної академії Національної гвардії України від 12.08.2023 №440 «Про зарахування кандидатів з числа осіб рядового, сержантського та старшинського складу Національної гвардії України на навчання курсантами на здобуття ступеня вищої освіти бакалавра (тактичний рівень) у 2023 році» старший солдат ОСОБА_2 був зарахований з числа осіб рядового, сержантського та старшинського складу на навчання курсантами на здобуття ступеня вищої освіти бакалавра (тактичний рівень) за спеціальністю 053 «Психологія», освітня програма «Психологічне забезпечення службово-бойової діяльності підрозділів НГУ» та призначений на посаду курсанта.
Відповідно до наказу начальника Національної академії Національної гвардії України від 12.08.2023 №236 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_2 зараховано в списки перемінного складу Академії та на всі види забезпечення, призначено на посаду курсанта та укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Національній гвардії України курсантами Національної академії Національної гвардії України (далі - контракт) строком на період навчання з 12.08.2023.
У подальшому, 22.10.2024 старшим солдатом ОСОБА_2 до керівництва Академії подано рапорт із клопотанням про відрахування його з навчання у навчальному закладі та з числа курсантів через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням) на підставі ч.11 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Своє рішення пояснював помилковим вибором професії. З вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 «Про затвердження Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти» був ознайомлений та висловив згоду.
30.10.2024 на засіданні вченої ради Національної академії Національної гвардії України розглядалося питання про відрахування курсантів, які не бажають продовжувати навчання у Національній академії Національної гвардії України, а саме: курсанта 2 відділення 133 навчальної групи курсу №2 гуманітарного факультету старшого солдата ОСОБА_2 та було ухвалено рішення про дострокове припинення (розірвання) контракту про проходження військової служби (навчання) у Національної академії Національної гвардії України (витяг з Рішення від 30.10.2024 №11).
Рішення викладено у Витягу з рішення №11 засідання вченої ради Національної академії Національної гвардії України від 30.10.2024 та введено в дію наказом начальника Академії від 30.10.2024 №702 «Про введення в дію рішення засідання вченої ради Академії від 30.10.2024 №11»
Згідно з наказом начальника Академії від 07.11.2024 №769 «Про висновки службового розслідування за фактом небажання продовжувати навчання солдатом ОСОБА_2 », задоволено рапорт солдата ОСОБА_2 та прийнято рішення про подальше відрахування з вищого військового навчального закладу відповідно до ч.11 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» старшого солдата ОСОБА_2 .
Відповідно до наказу начальника Національної академії Національної гвардії України від 08.11.2024 №25 (по особовому складу), - відповідно до ч.11 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зі старшим солдатом ОСОБА_2 достроково припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби (навчання) курсантів через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням) відраховано з навчання та вважається таким, що проходить військову службу за призовом, під час мобілізації на особливий період.
Відповідно до наказу начальника Академії від 08.11.2024 №346 (по стройовій частині) достроково припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством внутрішніх справ України, в особі начальника Академії і ОСОБА_2 та виключено зі списків перемінного складу курсантів та всіх видів забезпечення на підставі ч.11 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через небажання продовжувати навчання.
Відповідно до Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 проведено розрахунок фактичних витрат згідно з нормами утримання курсантів та розрахунків фактичних видатків державного бюджету:
по КЕКВ-2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» у розмірі 344 013,55 грн;
по КЕКВ-2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар у тому числі м`який інвентар та обмундирування» у розмірі 32 002,40 грн;
по КЕКВ-2220 «Оплата медикаментів та перев`язувальних матеріалів» у розмірі 00,00 грн;
по КЕКВ-2230 «Продукти харчування» у розмірі 61 084,11 грн
по КЕКВ-2271, 2272, 2273, 2275 «Оплата комунальних послуг та спожитих енергоносіїв» 13 248,41 грн.
08.11.2024 старший солдат ОСОБА_2 був ознайомлений під підпис з розрахунками фактичних витрат державного бюджету, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти у розмірі 450 348,47 грн та відмовився від підпису заяви-зобов`язання.
13.11.2024 на адресу місця проживання ОСОБА_2 була направлена Претензія від 12.11.2024 №84/1-811 про стягнення суми витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти у розмірі 450 348,47 грн (чотириста п`ятдесят тисяч триста сорок вісім грн 47 коп.). 
Враховуючи те, що відповідачем не відшкодовано заборгованість з фактичних видатків, пов`язаних з його утриманням в Національній академії Національної гвардії України, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.
Правові засади організації та порядку діяльності Національної гвардії України, її загальну структуру, функції та повноваження визначені Законом України "Про національну гвардію України" від 13.03.2014 №876-VII (далі - Закон №876-VII).
Відповідно до ст. 1 Закону №876-VII Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону №876-VII до складу Національної гвардії України входять: з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, заклади охорони здоров`я та установи, що не входять до складу оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України.
Організаційно Національна гвардія України складається з органів військового управління (головного органу військового управління Національної гвардії України та органів військового управління оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України), з`єднань, військових частин (підрозділів), вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я та установ (ч. 2 ст. 5 Закону №876-VII).
Відповідно до п.п. З, 6 Розділу І, п.1 Розділу VІІІІ Статуту Національної академії Національної гвардії України, Національна академія Національної гвардії України є вищим військовим навчальним закладом, державної форми власності, підпорядкованим Головному управлінню Національної гвардії України та знаходиться у сфері управління МВС України.
Основною метою діяльності Академії є освітня діяльність, спрямована на підготовку курсантів (слухачів), ад`юнктів, докторантів для подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу у Національній гвардії України за державним замовленням.
Фінансування Академії здійснюється за рахунок коштів загального та спеціального фонду державного бюджету.
Отже курсанти, які навчаються в Національній академії Національної гвардії України перебувають на повному державному забезпеченні.
Відповідно до п. 1 Положення про МВС України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №878 визначено, що МВС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, а тому згідно рішенням Конституційного Суду України № З-РП/99, є уповноваженим державою органом здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Крім того, п.п. 50, 55, 56 п.4, п.п 2 п.5 вказаного Положення визначено, що МВС України організовує в установленому порядку матеріально-технічне та ресурсне забезпечення діяльності апарату МВС України та територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери його управління, Національної гвардії, зокрема приміщеннями, полігонами, засобами зв`язку, транспортними засобами, озброєнням, спеціальними засобами, пально-мастильними матеріалами, обмундируванням, іншими видами матеріально-технічних ресурсів, необхідних для виконання покладених на них завдань, забезпечує формування пропозицій до обсягів державного замовлення на підготовку, перепідготовку та післядипломну освіту фахівців, наукових, науково-педагогічних та робітничих кадрів для МВС України, Національної гвардії та центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і Координує Міністр, забезпечує на базі навчальних закладів, що належать до сфери управління МВС України, підготовку та професійне навчання кадрів для МВС України, Національної поліції та Національної гвардії.
Поряд з цим, МВС України з метою організації своєї діяльності здійснює добір кадрів в апарат МВС, територіальні органи, заклади, установи і на підприємства, що належать до сфери управління МВС, організовує роботу з підготовки та професійного навчання працівників МВС, поліцейських та військовослужбовців Національної гвардії.
Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
З матеріалів справи вбачається, що наказом начальника Національної академії Національної гвардії України від 08.11.2024 №25 (по особовому складу), - відповідно до ч.11 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зі старшим солдатом ОСОБА_2 достроково припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби (навчання) курсантів через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням) відраховано з навчання та вважається таким, що проходить військову службу за призовом, під час мобілізації на особливий період.
Отже, відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону №2232-XII відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через, зокрема, систематичне невиконання умов контракту відповідно до підпунктів "ж" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 (далі - Порядок №964).
Згідно з п. 3, 4 Порядку №964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом із Мінфіном, МВС, Управлінням державної охорони, СБУ та Службою зовнішньої розвідки.
Розрахунок фактичних витрат здійснюється закладом вищої освіти згідно з нормами утримання курсантів.
Відповідно до пункту 1 Контракту відповідач, ознайомившись із законами та іншими нормативно-правовими актами України, що регулюють порядок проходження військової служби (навчання), добровільно взяв на себе зобов`язання:
- проходити військову службу (навчання) у Академії протягом строку Контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулюють порядок проходження військової служби, та цим Контрактом;
- сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, свої службові обов`язки, добре володіти довіреною військовою технікою (озброєнням), уміло керувати особовим складом;
- відшкодувати МВС України витрати, пов`язані з утриманням в Академії, в якій проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання, або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Згідно із зведеним розрахунком фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню курсантом ОСОБА_2 за період з 12.08.2023 по 08.11.2024, його заборгованість становить 450348,47 грн, з них: грошове забезпечення військовослужбовців на суму 344013,55 грн, предмети, матеріали, обладнання та інвентар на суму 32002,40 грн, медикаменти та перев`язувальні матеріали на суму 00,00 грн, продукти харчування на суму 61084,11 грн, оплата комунальних послуг та спожитих енергоносіїв 13248,41 грн.
Отже, відшкодування вказаних у зведеному розрахунку витрат пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв передбачені Порядком №964 та підлягають відшкодуванню відповідачем.
Докази перерахування відповідачем заборгованості у розмірі 450348,47 коп. у матеріалах справи відсутні.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості з відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з його утриманням в Національній академії Національної гвардії України у період з 12.08.2023 по 08.11.2024 у розмірі 450348,47 грн.
Щодо доводів відповідача про те, що грошове забезпечення стягненню не підлягає, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Однак, у спірних правовідносинах підлягають застосуванню саме норми Закону №2232-XII та Порядку №964 згідно яких відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних, зокрема, з грошовим забезпеченням.
Відмінність у характері військової служби курсантів в порівнянні з іншими військовослужбовцями Національної гвардії України обумовлені відмінностями програм фінансування, за рахунок яких здійснюється виплата їх грошового забезпечення.
Тому здійснене відповідачем ототожнення правової природи фінансового забезпечення курсантів та військовослужбовців лінійних військових частин Національної гвардії України не ґрунтується на законодавчих приписах відповідно до яких організовується діяльність цих бюджетних установ (організацій).
За аналогічних обставин справи Верховний Суд постановою від 16.10.2020 у справі №1.380.2019.002683 залишив в силі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2019, яким задоволено вимоги Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана П. Сагайдачного про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в закладі вищої освіти, серед яких, зокрема, витрати на грошове забезпечення.
Щодо вирішення спору в порядку цивільного судочинства, на підставі тверджень відповідача. Суд першої інстанції також вірно встановив, що твердження відповідача є необґрунтованими з огляду на те, що у постанові від 12.12.2018 у справі №804/285/16 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14.03.2018 у справі №461/5577/15-ц, від 31.10.2018 у справі №820/5761/15 та дійшла висновків, що спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби. В подальшому таку правову позицію було також підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.10.2019 у справі №1.380.2019.001198.
Щодо посилань відповідача на те, що позивачем пропущено строк на звернення до суду. Верховний Суд у справах №560/1389/20 (постанова від 21.01.2021), №420/9694/20 (постанова від 21.12.2021), вирішуючи питання обчислення строків звернення до суду із позовною заявою про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, дійшов висновку, що строк звернення до суду з позовом про проходження публічної служби необхідно обчислювати з наступного дня після закінчення строку для добровільного відшкодування витрат . Як вже було зазначено вище, ОСОБА_1 ознайомлено із розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі 08.11.2024, що підтверджується його підписами на відповідних розрахунках. Крім того, Академією надано відповідний 10-денний строк відповідачу для добровільного виконання у своїй претензії від 12.11.2024 №84/1-811, направленої 13.11.2024 на адресу зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 . А отже, строк звернення до суду з даним позовом не пропущено.
Щодо посилань на наявність у відповідача, як учасника бойових дій, пільг у вигляді звільнення від сплати комунальних послуг та отримання спеціалізованої фахової освіти (в т.ч. вищої) за держаний кошт, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з частиною сімнадцятою статті 44 Закону України від 01.07.2014 №1556-VII «Про вищу освіту» (далі - Закон №1556-VII) передбачено, що держава забезпечує особам, зокрема, учасниками бойових дій державну цільову підтримку для здобуття вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах. 
Державна цільова підтримка для здобуття вищої освіти надається у вигляді: повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів; пільгових довгострокових кредитів для здобуття освіти; соціальної стипендії; безоплатного забезпечення підручниками; безоплатного доступу до мережі Інтернет, систем баз даних у державних та комунальних навчальних закладах; безоплатного проживання в гуртожитку; інших заходів, затверджених Кабінетом Міністрів України. 
Порядок та умови надання державної цільової підтримки для здобуття вищої освіти зазначеним категоріям громадян визначаються Кабінетом Міністрів України. 
Механізм надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійно-технічної та вищої освіти, які навчаються у державних або комунальних професійно-технічних, вищих навчальних закладах визначають Порядок та умови надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійно-технічної та вищої освіти, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2016 № 975 (далі - Порядок №975).
Разом з тим, положення статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Порядку № 975 не містять відомостей про те, що державна цільова підтримка поширюється на утримання у закладах вищої освіти курсантів та осіб офіцерського складу або ж покриває його подальше відшкодування. Зокрема, норми чинного законодавства не передбачають того, що державна цільова підтримка розповсюджується на грошове, продовольче, медичне забезпечення, комунальні послуги, вартість спожитих енергоносіїв та вартість речового майна. 
ОСОБА_1 на підставі витягу з наказу начальника Національної академії Національної гвардії України від 12.08.2023 №236 (по стройовій частині), який міститься в матеріалах справи, був зарахований в списки перемінного складу та на всі види забезпечення та призначений на посаду курсанта, що вкотре засвідчує той факт, що відповідач перебував на повному державному утриманні. 
Отже, станом на 01.05.2025 сума заборгованості ОСОБА_1 складає 450 348 (чотириста п`ятдесят тисяч триста сорок вісім гривень) 47 копійок. 
Відповідно до вище викладеного, відповідач ніяким чином не заперечив та не спростував той факт, що йому був наданий час на добровільне відшкодування таких витрат, відповідно до тексту Претензії про стягнення суми витрат пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти. 
Проставлений підпис відповідача у вказаному контракті свідчить про ознайомлення останнього, станом на момент укладення контракту, про обов`язок відшкодування таких витрат у разі виникнення вище вказаних обставин.
Застосування зазначених правових підстав при здійсненні відповідних розрахунків, а також порядок встановлення суми заборгованості та порядок доведення її до відповідача і закріплення в локальних нормативно-правових актах Національної академії Національної гвардії України, вважаємо здійсненими у законний спосіб, на підставі чинного законодавства України.
Отже, наявність заборгованості та її розмір відповідач не спростував, доказів добровільного відшкодування в повному обсязі витрат, пов`язаних з утриманням його в Академії суду не подав, чим фактично не заперечував суму стягнення, яка є предметом спору в даній справі, а тому позивач доходить висновку, що вказані позовні вимоги є правомірними, а судом першої інстанції всебічно і повно досліджено матеріали справи, на підставі чого прийнято правильне рішення
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, 
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна 

Т.Р. Вівдиченко