ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" квітня 2026 р. Справа№ 910/13418/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Барсук М.А.
суддів: Пономаренка Є.Ю. 
Руденко М.А. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Жук Карини Олександрівни
на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 
у справі №910/13418/25 (суддя Демидов В.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика"
до Фізичної особи-підприємця Жук Карини Олександрівни
про стягнення 68909,04 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Жук Карини Олександрівни про стягнення 68 909,04 грн. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору кредиту неналежним чином виконав свій обов`язок з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 68 909,04 грн, з яких: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 27 200,20 грн; суми прострочених платежів по процентах - 41 708,84 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі №910/13418/25 позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Жук Карини Олександрівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" заборгованість по кредиту у розмірі 27 200 грн 00 коп., заборгованість по процентах - 41 708 грн 84 коп. та судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп.
Рішення суду обґрунтовано тим, що наявність та розмір заборгованості фізичної особи-підприємця Жук Карини Олександрівни за Договором № 497460-КС-001 про надання кредиту від 25.04.2024 року у розмірі 68 909,04 грн, з яких: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 27 200,20 грн; суми прострочених платежів по процентах - 41 708,84 грн, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, та відповідачем не були спростовані. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Жук Карина Олександрівна звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі №910/13418/25 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на наступне:
- позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи Договір позики (у вигляді паперової копії) було створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа;
- відповідач не укладала Договір кредиту, який долучав представник позивача в якості копій до позовної заяви, відповідно не погоджувала процентну ставку та інші умови кредитування;
- в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення відповідачу, підтвердження пропозиції щодо укладення договору, зокрема, довідка про ідентифікацію клієнта, хронологія вчинення дій щодо укладення кредитних договорів у формі електронного правочину тощо;
- позивачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів, які підтверджували б факт зменшення активів первісного кредитора (перерахування саме з його банківських рахунків або видачу готівки з каси, яка належала первісному кредитору) та зарахування цих коштів на банківський картковий рахунок відповідача;
- матеріали справи не містять будь-яких первинних документів, що підтверджували б факт отримання кредиту, нарахування відсотків, облік заборгованості, період за який нараховано відсотки, тощо.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/13418/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.
Ухвалою суду від 16.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Жук Карини Олександрівни на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі №910/13418/25; повідомлено учасників, що апеляційна скарга буде розглянута у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Частина 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлено.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

25.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" та Фізичною особою-підприємцем Жук Кариною Олександрівною укладено Договір № 497460-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію".
Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" 25.04.2024 направлено Фізичній особі-підприємцю Жук Карині Олександрівні пропозицію (оферту) укласти Договір №497460-КС-001 про надання кредиту. 
25.04.2024 Фізична особа-підприємець Шевченко Ярослав Вікторович прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору 497460-КС-001 про надання кредиту на умовах, визначених офертою.
Відповідно до п. 1 Договору кредиту Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" надає позичальнику грошові кошти у розмірі 29 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності (надалі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит фізичним особам - підприємцям (надалі Договір): строк кредиту - 24 тижні, комісія за надання кредиту - 4350,00 грн, термін дії договору - 10.10.2024.
Згідно з умовами Договору кредиту сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,14918207 процентів за кожен день користування кредитом.
Пунктом 2 Договору кредиту визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.
Пунктом 3 Договору кредиту встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.
Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору кредиту неналежним чином виконав свій обов`язок з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 68 909,04 грн, з яких: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 27 200,20 грн; суми прострочених платежів по процентах - 41 708,84 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно із частиною першою статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Отже, за договором позики та кредитним договором обов`язку позикодавця (кредитодавця) передати позичальнику грошові кошти кореспондує обов`язок позичальника повернути позикодавцю (кредитодавцю) грошові кошти або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (при наданні позики), а також сплатити проценти, якщо це передбачено договором.
Таким чином, договір позики та кредитний договір вважаються виконаними в момент повернення позичальником грошових коштів, такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості (при наданні позики), а також сплати процентів, якщо це передбачено договором.
Доводи скаржника про те, що матеріали справи не мають підтвердження укладення кредитного договору з відповідачем, оскільки на них відсутня інформація про електронний підпис, колегією суддів також відхиляються, з огляду на таке.
Статтею 638 ЦК України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою статті 11 Закону України "Про електрону комерцію".
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання:
-електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди;
-електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
-аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з п. 6 ч. 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до п. 12 ч. 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" одноразовим ідентифікатором є алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Отже, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору.
Так, відповідач в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача (https://my.bizpozyka.com/) заповнив анкету клієнта, інформація з якої співпадає з відомостями, отриманими з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відповідача, а саме: наявності на момент виникнення спірних правовідносин статусу фізичної особи-підприємця; ідентифікаційного номера, місця здійснення підприємницької діяльності; фінансового номера телефону, адресу електронної пошти.
Також, інформація з анкети клієнта співпадає з паспортними даними Фізичної особи-підприємця Жук Катерини Олександрівни, які були надані нею під час укладення договору кредиту, що підтверджується фотофіксацією особи-відповідача разом із паспортом фізичної особи.
Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач відповідно до положень статті 8 Закону України "Про електронну комерцію" повідомив про себе інформацію, необхідну для укладення електронного договору та ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) спеціального набору електронних даних.
Так, ТОВ «Бізнес Позика» 25.04.2024 року направлено Фізичній особі - підприємцю Жук Карині Олександрівні пропозицію (оферту) укласти Договір № 497460-КС-001 про надання кредиту. 
Відповідь Заявника/Позичальника, якому адресована пропозиція укласти Договір про надання кредиту, надається шляхом надсилання електронного повідомлення Кредитодавцю. 
25.04.2024 року Фізична особа - підприємець Жук Карина Олександрівна, прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 497460-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом направлення через телекомунікаційну систему одноразового ідентифікатора UA-5943, направленого позичальнику на номер телефону НОМЕР_1 , вказаного Позичальником в Заявці, електронного СМС-повідомлення.
Номер телефону, на який надсилався одноразовий ідентифікатор, є фінансовим номером телефону позичальника (відповідача), оскільки саме цей номер вказаний в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як засіб зв`язку з ФОП.
Матеріалами справи підтверджено, що Договір позивачем підписано кваліфікованим електронним підписом відповідальної особи позивача, а відповідачем підписано за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, надісланого попередньо йому позивачем на фінансовий номер телефону. Відтак, поданими позивачем доказами підтверджено укладання між сторонами електронного правочину.
Відповідно вищевказаним підтверджується той факт, що пропозиція позивача укласти кредитний договір прийнята відповідачем, а кредитний договір підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором - тобто одним з дозволених законом варіантів (способів) підпису та у повній відповідності до норм статей 11, 12 та 14 Закону "Про електронну комерцію" та статті ст.207 ЦК України.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, в якій суд, серед іншого, зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20 (провадження № 61-2904св21).
Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи візуальні форми послідовності дій клієнта ФОП Жук К.О. щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 497460-КС-001.
При цьому, заперечення апелянта стосовно того, що наявні в матеріалах справи паперові копії кредитного договору не можуть вважатись електронними документами колегія суддів відхиляє, оскільки згідно зі ст.8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Відповідно до ч.1 ст.96 ГПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
На відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи.
В частині другій та третій статті 96 ГПК України передбачено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону про електронні послуги. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом; паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Проте, паперова копія електронного доказу, хоч і не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ, який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (п.1 ч.2 ст.3 ГПК України).
Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу лише у тому випадку, коли оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №922/51/20, від 14.12.2021 у справі №910/17662/19).
Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу (ч.5 ст.96 ГПК України).
Відсутність кваліфікованого електронного підпису не зумовлює недостовірність певних даних в електронній формі, й відповідно, недостовірність електронного доказу. Вирішення питання достовірності такого доказу має відбуватися на загальних засадах, визначених ГПК, і відповідно до стандарту доказування "баланс ймовірностей", передбаченого ст.79 ГПК України.
У Керівництві "Електронні докази в цивільному та адміністративному процесі", ухваленому Комітетом міністрів Ради Європи 30.01.2019 (надалі - Керівництво) зазначено, що електронні (цифрові) докази можуть бути у формі тексту, відео, фотографій чи аудіозаписів. Дані можуть бути отримані за допомогою різних способів та з різних джерел, наприклад мобільних телефонів, веб-сторінок, бортових комп`ютерів або СРЄ-реєстраторів (у тому числі відомості, що перебувають поза контролем сторони). Електронні повідомлення (електронна пошта) є типовим прикладом електронних доказів, оскільки вони походять з електронного пристрою (комп`ютера або пристрою, схожого на комп`ютер) і містять відповідні метадані.
Важливим є дотримання принципу недискримінації при дослідженні електронних доказів, що означає, що суди не повинні відмовляти в прийнятті електронних доказів і не повинні заперечувати їх юридичну силу лише тому, що вони зібрані та / або подані в електронній формі. Суди не повинні заперечувати юридичну силу електронних доказів лише через відсутність вдосконаленого, кваліфікованого або подібного захищеного електронного підпису. Сторонам має бути дозволено подавати електронні докази в оригінальному електронному форматі без необхідності надання роздруківок (пункти 6, 7, 9 Керівництва).
Невикористання електронного підпису особами, які створили електронний доказ (лист, повідомлення, файл, аудіозапис, інші дані), не є підставою для визнання такого доказу недопустимим, якщо інше не встановлено законом.
Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.07.2022 у справі №914/1003/21, від 13.10.2021 у справі №923/1379/20, від 03.08.2022 у справі №910/5408/21.
В контексті спірних правовідносин, судова колегія також враховує, що в пункті 66 постанови Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №910/5408/21 вказано, що при розгляді справ суди мають дотримуватись презумпції цілісності (достовірності) електронних доказів, що означає, що доказ вважається цілісним (достовірним), поки інша сторона цього не спростує.
Отже, за наведених обставин, з огляду на те, що ані під час розгляду справи місцевим господарським судом, ані під час апеляційного перегляду даної справи, відповідач жодними належними та допустимими доказами у розумінні приписів Господарського процесуального кодексу України не довів відсутність цілісності кредитного договору, то протилежні за змістом твердження відповідача із зазначеного питання є безпідставними та такими, що ґрунтуються на довільному тлумаченні норм законодавства.
При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав, та надав позичальнику грошові кошти в розмірі у розмірі 29 000,00 грн, що підтверджується інформацією, наданою Акціонерним товариством "Універсал Банк" щодо руху коштів по картці позичальника та довідками про виконання грошових переказів.
Разом із тим, доказів звернення до позивача з приводу безпідставного перерахування грошових коштів, відповідачем надано не було.
При цьому, як вбачається із руху коштів по картці відповідача, наданою на вимогу суду Акціонерним товариством "Універсал Банк", позичальником 25.04.2024 о 10:17 було отримано грошові кошти у розмірі 29 000,00 грн, та протягом строку кредитування частково повернуто суму кредиту та здійснювались виплати по комісіям та неустойкам за договором.
Таким чином, зробивши часткове повернення сум кредиту з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору, що відповідно свідчить і про правомірність вимог позивача за договором про надання кредиту.
А тому колегія суддів дійшла до висновку, що обставина укладення між сторонами правочину в електронній формі вважається встановленою та належним чином доведеною, оскільки надані позивачем на її підтвердження електронні докази (Кредитний договір; візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення електронного Кредитного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті: www.my.bizpozyka.com; анкета клієнта, витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи https://my.bizpozyka.com; Правила про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям Товариства, довідки, а також витребувані судом докази (інформація та виписка за картковим рахунком, що надані Акціонерним товариством "Універсал Банк") є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Таким чином, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи відповідача у цій частині. У той же час, доказів протилежного відповідачем суду не надано.
В той же час, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано суду доказів повернення ним кредиту за Договором у сумі 27 200,20 грн.
У відповідності до ч. 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно з умовами Договору кредиту сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,14918207 процентів за кожен день користування кредитом.
Пунктом 2 Договору кредиту визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (надалі - проценти за користування кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.
Відповідно до п.6.1 Правил, які у відповідності до пункту 16 Договору кредиту є його невід`ємною частиною, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов Кредитного договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту Позичальнику до закінчення терміну дії Договору про надання кредиту (включно), тобто, протягом всього строку кредитування.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, долученого позивачем до позовної заяви, позивачем нараховано відповідачу проценти за користування кредитом у розмірі 41 708,84 грн. При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, що позивач нарахував відповідачу проценти по 10.10.2024, що свідчить про те, що позивач не нараховує проценти за період, який перевищує строк кредитування.
Також, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази виконання свого зобов`язання відповідачем щодо сплати відсотків за користування кредитом, у розмірі та в порядку, передбачених в п.п. 1, 2 договору про надання кредиту.
За приписами ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.
Доказів погашення відповідачем заборгованості за користування кредитом та нарахованими процентами у строки, погоджені сторонами у договорі, матеріали справи не містять.
Зважаючи на ті обставини, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, є вірним висновок суду першої інстанції, що у нього станом на час розгляду справи судом першої інстанції виникла заборгованість за вищезазначеним договором про надання кредиту, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 27 200,20 грн., суми прострочених платежів по процентах - 41 708,84 грн.
Відтак, висновок місцевого господарського суду щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у заявленому до стягнення розмірі є обґрунтованим.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі № 910/13418/25 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника. 
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ :
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Жук Карини Олександрівни на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі № 910/13418/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі № 910/13418/25 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Матеріали справи №910/13418/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.А. Барсук 

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко