ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
23 квітня 2026 року 	Справа № 280/1322/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
17 лютого 2026 року на адресу Запорізького окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 (далі – позивач) надійшла позовна заява до Військової частини НОМЕР_2 (далі – відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168, за період відрядження з 17 серпня 2024 року по 23 жовтня 2024 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до Постанови КМУ № 168 за період з 17 серпня 2024 року по 23 жовтня 2024 року.
Суддею встановлено, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини статті 5 Закону України «Про судовий збір».
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що у період з 17 серпня 2024 року по 23 жовтня 2024 року на підставі відповідного бойового розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 від 17 серпня 2024 року з а № 2725дск його було відряджено в район виконання завдань Військової частини НОМЕР_4 . На думку позивача, підставою для нарахування та виплати йому в повному обсязі додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року, у розмірі 100000 грн. є факт його безпосередньої участі активних бойових діях чи в заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який підтверджується витягами з журналу ведення бойових дій Військової частини, посвідченням про відрядження, а також довідками про його безпосередню участь у бойових діях або заходах. 
Ухвалою суду від 23 лютого 2026 року відкрито спрощене позовне провадження.
Відповідач проти задоволення позову заперечив, подав до суду відзив на позов у якому вказав, що нарахування та виплата позивачу додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року у розмірі 100000 грн. нарахована та виплачена позивачу за у серпні та жовтні 2024 року у відповідності до наявних у військової частини документів, підтверджуючих наявність підстав для виплати такої додаткової винагороди. У задоволенні позову просить відмовити.
Також, до відзиву на позовну заяву відповідачем долучено клопотання про поновлення строку для надання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою суду від 02 квітня 2026 року представнику відповідача поновлено строк для подання відзиву на позов та прийнято до розгляду відзив на позовну заяву Військової частини НОМЕР_2 .
Позивач правом на подання відповіді на відзив у строк, встановлений ухвалою судді від 23 лютого 2026 року, не скористався.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач – ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України на посаді розвідника-далекомірника відділення управління командира батареї мінометної батареї у Військовій частині НОМЕР_5 , що підтверджується записами у військовому квитку позивача Серії НОМЕР_6 .
Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_7 (по стройовій частині) від 17 серпня 2024 року №232 позивача відряджено у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 , з 17 серпня 2024 року для виконання службових та бойових завдань на підставі бойового розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 від 17 серпня 2024 року №2725дск та посвідчення про відрядження солдата ОСОБА_2 (вих. № 341 від 17 серпня 2024 року).
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_7 №300 від 24 жовтня 2024 року, позивач 24 жовтня 2024 року прибув з відрядження (з розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_7 та приступив до виконання службових обов`язків. 
Щодо позивача видавався наказ командира Військової частини НОМЕР_7 від 14 жовтня 2024 року №290, яким позивача визнано таким, що самовільно залишив частину (СЗЧ). 
В той же час, пунктом 6 наказу командира Військової частини НОМЕР_7 №300 від 24 жовтня 2024 року, пункт про самовільне залишення військової частини скасовано як такий, що не реалізований, на підставі рапорту начальника групи психологічного супроводу. 
Оскільки позивачу у період з серпня по жовтень 2024 року не виплачувалась додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168 представником позивача до Військової частини НОМЕР_2 направлено запит про надання інформації щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, зокрема надати довідку про нарахування додаткової винагороди.
Однак, у відповідь на вищезазначений запит, листом від 23 квітня 2025 року відповідач повідомив представника позивача про відмову у наданні довідки для нарахування додаткової винагороди посилаючись на наказ командира Військової частини НОМЕР_2 №243 від 19 серпня 2024 року, з урахуванням якого позивач вважається відкликаним від виконання завдань з 17 серпня 2024 року. 
Вважаючи протиправними дії щодо не нарахування та невиплату додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови КМУ № 168 у період з 17 серпня 2024 року по 23 жовтня 2024 року позивач звернувся до суду із позовом в даній справі.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Спір у цій справі виник через невиплату військовослужбовцю, який проходить службу в військовій частині НОМЕР_4 , збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, за період відрядження до іншої Військової частини НОМЕР_2 , яка наразі є правонаступником військової частини НОМЕР_4 .
Правові підстави нарахування та виплати додаткової винагороди регулюються Законом України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі - Закон №2232-XII), Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі - Закон № 2011-XII), постановою Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі - постанова № 704), наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 “Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України (далі - Порядок №260),
Відповідно до положень частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, відповідно до частини 2 статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до положень частини 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 2, 3 постанови №704 грошове забезпечення складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 8 постанови № 704 встановлено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
Згідно з пунктом 2 розділу I Порядку №260 в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Пунктом 8 розділу I Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується:
щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;
одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.
Згідно з положеннями пункту 14 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Указом Президента України “Про введення воєнного стану” від 24 лютого 2022 року №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.
Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини 2 статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Указом Президента України № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 “Про введення воєнного стану в Україні” та № 69 “Про загальну мобілізацію”, Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнята постанова № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (далі - Постанова №168), пунктом 1 (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Відповідно до пунктів 1-2 Постанови №168 в редакції, чинній станом на дату спірних правовідносин, виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Наказом Міністерства оборони України № 44 від 25 січня 2023 року, який набув чинності з 01 лютого 2023 року, внесені зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07 червня 2018 року, і доповнено цей Порядок новим розділом XXXIV “Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану”.
Відповідно до пункту 2 цього розділу, на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” виплачується в таких розмірах:
100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):
під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту);
у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;
із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони;
на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);
з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника;
з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;
кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);
у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення);
з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями.
Положеннями п. 3, 4 розділу XXXIV Порядку № 260 передбачено, що райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.
Підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Аналіз наведених норм чинного законодавства, з урахуванням вимог щодо їх дії в часі, дає можливість зробити висновок про те, що на період дії воєнного стану особи, визначені у пункті 1 Постанови №168, у тому числі військовослужбовці Збройних Сил України, мають право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000 грн за умови безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
При цьому перебування позивача у спірний період на військовій службі, виконання обов`язків, пов`язаних із її проходженням, не є автоматичною підставою для нарахування та виплати грошової допомоги у розмірі 100000 грн без дотримання умов, встановлених Постановою №168.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28 лютого 2022 року №168, та у зв`язку з виданням наказу Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 44 “Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам”, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 січня 2023 року за № 177/39233, та на який посилається відповідач у справі, Міністерством оборони видано офіційне роз`яснення за №5718/з від 06 березня 2023 року із наступним змістом:
Керівникам пунктів управління, управлінь (штабів) угруповань військ (сил), Сил оборони держави, командирам військових частин (установ, організацій), військових частин резерву Головнокомандувача Збройних Сил України, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, а також виконання бойових (спеціальних) завдань у складі управління (штабу) угруповання військ (сил) за минулий місяць за формою, наведеною в додатку №1 до цього доручення.
У разі, якщо військовослужбовці були відряджені до військових частин (установ), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, військових частин резерву Головнокомандувача Збройних Сил України з однієї військової частини, то безпосередня участь у бойових діях цих військовослужбовців може підтверджуватися однією довідкою з відображенням у ній термінів безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця за формою, наведеною в додатку №1 до цього доручення.
Під час розгляду справи судом встановлено, що згідно наданої позивачем до позовної заяви довідки Військової частини НОМЕР_7 від 01 червня 2025 року за № 1561/413 позивач у періоди з 11 липня 2024 року по 16 серпня 2024 року, з 24 жовтня 2024 року по 31 жовтня 2024 року, з 11 листопада 2024 року по 14 березня 2025 року, з 03 квітня 2025 року по 30 квітня 2025 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із російською агресією перебуваючи в АДРЕСА_3 громади Волноваського району Донецької області згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) та журналами бойових дій, що є належними доказами у розумінні пунктів 3,4 розділу XXXIV Порядку № 260.
За період 01 серпня 2024 року по 16 серпня 2024 року, з 24 жовтня 2024 року по 31 жовтня 2024 року, з урахуванням наданої відповідачем до суду довідки від 25 березня 2026 року за № 1559/8274 позивачу нарахована та виплачена додаткова винагорода у збільшеному розмірі.
В той же час, період з 17 серпня 2024 року по 23 жовтня 2024 року належних доказів для виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі в розумінні пунктів 3,4 розділу XXXIV Порядку № 260 матеріали справи не містять.
У позові позивач вказує, що листом від 05 січня 2026 року відповідач підтвердив участь позивача у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та виконання бойових завдань у період з 17 серпня 2024 року по 23 жовтня 2024 року.
Однак, копія такого листа позивачем до суду разом із позовом не надана.
Оновлена довідка на підтвердження участі позивача у період з 17 серпня 2024 року по 23 жовтня 2024 року у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із російською агресією перебуваючи гідно з бойовими наказами (розпорядженнями) та журналами бойових дій, з урахуванням скасованого пункту 6 наказу командира Військової частини НОМЕР_7 №300 від 24 жовтня 2024 року про самовільне залишення позивачем військової частини з урахуванням відзиву на позов Військовою частиною НОМЕР_4 , правонаступником якої є відповідач, не видавалась. 
При цьому, відповідачем у відзиві на позов заперечується та обставина, що позивач брав безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та виконання ним бойових завдань у період з 17 серпня 2024 року по 23 жовтня 2024 року.
Факт видання бойових розпоряджень щодо необхідності взяття позивачем участі у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та виконання бойових завдань у період з 17 серпня 2024 року по 23 жовтня 2024 року або участі в активних бойових дій, а також внесення відповідних записів до журналу ведення бойових дій відповідачем також спростовується у відзиві на позов. 
Суд звертає увагу позивача на те, що з урахуванням Постанови КМУ № 168 та Порядку № 260 виключно факт перебування позивача у спірний період на військовій службі, виконання обов`язків, пов`язаних із її проходженням, не є автоматичною підставою для нарахування та виплати грошової допомоги у розмірі 100000 грн. без дотримання умов, встановлених Постановою №168.
Таким чином, матеріалами справи не підтверджено, що у період з 17 серпня 2024 року по 23 жовтня 2024 року позивач брав безпосередню участь у бойових діях або здійснював заходи з національної безпеки та оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Отже з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи позивачу з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” у період з 17 серпня 2024 року по 23 жовтня 2024 року правомірно не нарахована та не виплачена додаткова винагорода у відповідності до Постанови КМУ № 168.
Таким чином, відповідачем не порушено право позивача на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року за спірний період.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною 1 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
З огляду на вказане, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
З урахуванням положень статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 73-78, 90, 242- 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
ВИРІШИВ:
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснюється. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 23 квітня 2026 року. 

Суддя Д.В. Татаринов