КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №22-ц/824/4613/2025
справа №752/786/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Желепи О.В., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Стрільцем Євгеном Анатолійовичем, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Кордюкової Ж.І., повне рішення складено 31 жовтня 2025 року,
у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання ОСОБА_2 недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, -

встановив:
1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.
У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання особи недієздатною та встановлення опіки.
В обґрунтування заяви вказує, що його матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю ІІ групи, має стійкі порушення організму, через які не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має обмеження у здатності до самообслуговування, до орієнтації, до спілкування, до контролю власної поведінки.
У 2024 році ОСОБА_2 проходила стаціонарне лікування у КНП «Клінічна лікарня психіатрії» Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), де їй було діагностовано: «F-02.8 Виражена деменція внаслідок органічного ураження головного мозку, поєднаного (інтоксикаційно-судинного) генезу, з стійким порушенням емоцій і поведінки, соціальною дезадаптацією».
У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не усвідомлює значення своїх дій, не може керувати ними, потребує стороннього догляду, її необхідно визнати недієздатною.
Заявник вказує, що проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Родичів, які зацікавлені у догляді за матір`ю, немає.
Заявник має можливість дбати про матір, створювати необхідні побутові умови, забезпечувати її доглядом та наглядати за професійним лікуванням, а тому має бути визнаний її опікуном.
Мотивуючи наведеним, просить:
- визнати недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Комунарським РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області від 07.06.2005, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;
- встановити опіку над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Комунарським РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області від 07.06.2005, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;
- призначити опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Комунарським РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області від 28.10.2015, РНОКПП НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2025 року заяву задоволено частково.
Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною та встановлено над нею опіку.
Решту заявлених вимог залишено без задоволення.
Органу опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації доручено вирішити питання щодо опіки над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до норм чинного законодавства.
Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати Органу опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації та органу ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Встановлено строк дії рішення тривалістю два роки з часу набрання ним законної сили.
Роз`яснено заявнику, що відповідно до вимог частини 7 статті 300 ЦПК України клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною першою цієї статті.
Задовольнивши частково заяву, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_2 на теперішній час страждає хронічним, стійким психічним розладом у вигляді: «Деменція внаслідок органічного ураження головного мозку поєднаного (інтоксикаційно-судиного) генезу, зі стійким порушенням емоцій та поведінки, соціальною дезадаптацією» (згідно з МКХ-10: F02.8), за своїм психічним станом на теперішній час не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання її недієздатною та встановлення над нею опіки.
Відмовивши у задоволенні решти вимог заяви, суд зазначив, що законом встановлено, що призначення конкретної особи опікуном можливе виключно за поданням органу опіки та піклування. Суд не має повноважень самостійно визначати кандидатуру опікуна без такого подання, навіть якщо особа є близьким родичем підопічного та виявила бажання виконувати ці обов`язки.
У цій справі орган опіки та піклування не звертався до суду із поданням щодо доцільності призначення саме ОСОБА_1 опікуном. Також заявником не подано доказів звернення до органу опіки та піклування із відповідним клопотанням та пакетом документів, необхідних для перевірки можливості виконання ним обов`язків опікуна. Крім того, відсутній акт обстеження матеріально-побутових умов проживання заявника, який є обов`язковим документом для підготовки подання органом опіки.
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з ухваленим рішенням в частині відмови у призначення ОСОБА_1 опікуном, адвокатом Стрілець Є.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Вказує, що суд не здійснив належного збирання доказів та безпідставно не витребував подання органу опіки та піклування про призначення опікуна, попри те, що така необхідність прямо випливала з предмета справи та на цьому наполягали сторони.
Ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, суд у порушення частини 1 статті 300 ЦПК України не встановив над нею опіку та не призначив опікуна, хоча зазначена норма є імперативною і не передбачає жодних винятків.
Відповідно до статей 55, 58, 63 ЦК України та статті 300 ЦПК України виключне право на призначення опікуна недієздатній особі належить суду та здійснюється за поданням органу опіки та піклування. Водночас орган опіки не наділений повноваженнями самостійно призначати опікуна, а лише звертається до суду з відповідним поданням. Попри це, суд фактично переклав власний обов`язок щодо призначення опікуна на орган опіки, що суперечить вимогам процесуального закону та унеможливлює примусове виконання такого рішення.
Унаслідок цього ОСОБА_2 формально визнано недієздатною, однак без встановлення над нею опіки, що де-факто позбавляє її можливості реалізовувати конституційні права та отримувати необхідний догляд і захист, а заявнику створює істотні юридичні перешкоди у здійсненні фактичної опіки та догляду за матір`ю.
Суд також не врахував об`єктивних обставин, пов`язаних із неможливістю оперативного отримання подання органу опіки, оскільки підготовка такого подання можлива лише після отримання та аналізу висновку судово-психіатричної експертизи, а також додаткової документації, що потребує часу та проведення засідання відповідної комісії. Незважаючи на це, суд безпідставно призначив розгляд справи у надмірно стислий строк та не вжив жодних заходів для витребування необхідних матеріалів.
Фактично суд, залишивши невирішеною вимогу про призначення опікуна, порушив принцип правової визначеності та остаточності судового рішення, оскільки всі необхідні обставини могли та повинні були бути з`ясовані в межах цього ж провадження.
Зазначає, що ухвалене рішення істотно погіршило правове та фактичне становище як заявника, так і недієздатної особи, а також створило необґрунтований процесуальний тягар для органу опіки, який не наділений повноваженнями самостійно вирішувати питання призначення опікуна.
Мотивуючи наведеним, просить рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити повністю.
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
Відзиву на апеляційну скаргу на адресу Київського апеляційного суду не надходило.
5. Позиція учасників справи.
06 січня 2026 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання представниці Органу опіки та піклування при Голосіївській районній в місті Києві державній адміністрації, у якому представниця просить долучити до матеріалів справи, зокрема копію подання на ОСОБА_1 щодо призначення його опікуном над ОСОБА_2 , копію акту обстеження житлово-побутових умов.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Стрілець Є.А. підтримали апеляційну скаргу, просили суд її задовольнити.
Адвокат Зайцев І.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_2 , підтримав апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити.
Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності представника заінтересованої особи, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника - адвоката Стрільця Є.А., адвоката Зайцева І.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_2 , розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
З матеріалів справи установлено, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується даними свідоцтва про народження НОМЕР_5 (а.с. 30).
Відповідно до даних довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 26 вересня 2024 року №3001-7002131289 ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 11).
Відповідно до даних довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 26 вересня 2024 року №3001-7002131313 ОСОБА_2 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 12).
Згідно даних довідки до акта огляду медико - соціальною експертною комісією від 06 серпня 2024 року серії 12 ААГ №736812 ОСОБА_2 встановлено інвалідність другої групи з 29 липня 2024 року, довічно (том 1 а.с. 14).
З даних висновку судово-психіатричної експертизи №1405 від 09 жовтня 2025 року убачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у теперішній час страждає хронічним, стійким психічним розладом «Деменція внаслідок органічного ураження головного мозку поєднаного (інтоксикаційно-суддиного) генезу, зі стійким порушенням емоцій та поведінки, соціальною дезадаптацією» (згідно з МКХ-10: F02.8). За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (том 2 а.с. 194-200).
Відповідно до даних подання Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації №100-18709 від 25 грудня 2025 року убачається, що за заявою ОСОБА_1 щодо призначення його опікуном над рідною матір`ю ОСОБА_2 орган опіки та піклування, враховуючи рішення Опікунської ради від 18 грудня 2025 року, не заперечує проти призначення опікуном ОСОБА_1 , над рідною недієздатною матір`ю ОСОБА_2 (том 2 а.с. 26, 31).
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
У частині 1 статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження -- це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.
Відповідно до частини 1 статті 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.
Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина 1статті 39, частина 1 статті 40 ЦК України).
Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини 1-3 статті 41 ЦК України).
Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України).
Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними (стаття 58 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Аналіз змісту частини 1 статті 60 ЦК України та частини 1 статті 300 ЦПК України дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року у справі №372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23 (провадження № 61-6358св24),від 04 грудня 2024 року у справі № 634/1126/23 (провадження № 61-9837св24).
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Із прохальної частини поданої до суду заяви про визнання ОСОБА_2 недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна убачається, що в пункті 4 заяви заявник просив суд в порядку підготовки справи до розгляду витребувати від Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації подання про можливість призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В ухвалі Голосіївського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року про відкриття провадження у справі суд вказав, що заявник звернувся з клопотаннями про витребування в Органу опіки та піклування в особі Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації висновку щодо визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , недієздатною, та подання щодо можливості призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , опікуном над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд зазначив, що висновок щодо визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною, та подання щодо можливості призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , опікуном над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є доказом у розумінні статті 76 ЦПК України, тому суд відмовив у задоволенні клопотання заявника.
Відповідно до положень статей 76, 77, 80 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Колегія суддів приймає до уваги, що подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення конкретної особи опікуном, хоча і не є доказом у класичному розумінні встановлення юридичних фактів (зокрема стану здоров`я особи), однак є обов`язковим процесуальним документом, без якого суд позбавлений можливості вирішити питання про призначення опікуна, що передбачено частиною 1 статті 300 ЦПК України та частиною 1 статті 60 ЦК України.
Отже, висновок суду першої інстанції про відмову у витребуванні такого подання з підстав його «неналежності» як доказу є помилковим, оскільки суд не врахував, що вказаний документ має істотне значення для правильного вирішення справи, а його наявність є необхідною умовою для реалізації судом своїх повноважень щодо призначення опікуна.
Крім того, відповідно до частини 2 статті 13 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, зокрема роз`яснює учасникам справи їхні процесуальні права та обов`язки, а також може витребувати докази у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 2 статті 294 ЦПК України з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.
Як убачається з матеріалів справи, заявник клопотав про витребування відповідного подання органу опіки та піклування на стадії відкриття провадження у справі, однак суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні такого клопотання, фактично позбавив можливості повно та всебічно з`ясувати обставини справи в частині можливості призначення опікуна.
Такі дії суду не відповідають завданню цивільного судочинства, визначеному статтею 2 ЦПК України, та призвели до ухвалення рішення без з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи.
Разом з тим, судом апеляційної інстанції установлено, що на стадії апеляційного перегляду органом опіки та піклування подано відповідне подання від 25 грудня 2025 року №100-18709, згідно з яким орган опіки та піклування не заперечує проти призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2 .
Також до матеріалів справи долучено акт обстеження житлово-побутових умов заявника, який підтверджує можливість останнього забезпечити належні умови проживання та догляду за недієздатною особою.
З огляду на те, що подання органу опіки та піклування могло бути сформовано лише після отримання відповідного висновку судово-психіатричної експертизи та проведення засідання опікунської ради, колегія суддів визнає причини його неподання до суду першої інстанції поважними та приймає його як належний та допустимий доказ.
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Відповідно до частини 1 статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.
Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі №712/10043/20).
Подання органу опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві адміністрації відповідає вимогам закону та підтверджує доцільність призначення саме ОСОБА_1 опікуном.
Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , фактично проживає разом із нею, здійснює догляд за нею, що підтверджується матеріалами справи, а також відсутні будь-які дані, які б свідчили про неможливість виконання ним обов`язків опікуна.
Таким чином, з урахуванням установлених обставин справи, вимог статей 55, 58, 60, 63 ЦК України та статті 300 ЦПК України, колегія суддів доходить висновку, що існують правові підстави для призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2 .
Водночас доводи апеляційної скарги в частині необхідності скасування рішення суду першої інстанції в повному обсязі є безпідставними, оскільки висновки суду щодо наявності підстав для визнання ОСОБА_2 недієздатною є законними та обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами, зокрема висновком судово-психіатричної експертизи, та не спростовані під час апеляційного розгляду справи.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Стрільцем Євгеном Анатолійовичем, задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2025 року в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 опікуном скасувати.

Призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Комунарським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області від 28.10.2015 року, РНОКПП: НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) опікуном над ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Комунарським РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області від 17.06.2005 року, РНОКПП: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ).

Постановасуду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 02 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова