ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
13 лютого 2026 року	м. Ужгород	№ 260/8768/25 	
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Скраль Т.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), через уповноваженого представника Гумен Наталію Василівну ( АДРЕСА_2 ) до Комунального некомерційного підприємства «ОБЛАСНИЙ ЗАКЛАД З НАДАННЯ ПСИХІАТРИЧНОЇ ДОПОМОГИ М. БЕРЕГОВА» ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ (90202, Закарпатська область, м. Берегове, вул. Мужайська, 41, код ЄДРПОУ 01992251) про визнання протиправним та скасування рішення, -
ВСТАНОВИВ:
30 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , в особі уповноваженого представника Гумен Наталію Василівну звернувся до суду з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства «ОБЛАСНИЙ ЗАКЛАД З НАДАННЯ ПСИХІАТРИЧНОЇ ДОПОМОГИ М. БЕРЕГОВА» ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ, якою просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення експертної команди Комунального некомерційного підприємства «ОБЛАСНИЙ ЗАКЛАД З НАДАННЯ ПСИХІАТРИЧНОЇ ДОПОМОГИ М. БЕРЕГОВА» ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ » № 122/25/785/Р від 30.09.2025 року, оформлене Витягом з рішення експертної команди оцінювання повсякденного функціонування особи в частині встановленої ОСОБА_1 в п. 17.1.10. причини інвалідності: захворювання, одержані в період проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку. Наявний висновок ВЛК, або ЛЕК, або МВЛК ЗСУ Збройні Сили України: Захворювання , ТАК, пов`язане з проходженням військової служби; 2) зобов`язати експертну команду Комунального некомерційного підприємства «ОБЛАСНИЙ ЗАКЛАД З НАДАННЯ ПСИХІАТРИЧНОЇ ДОПОМОГИ М. БЕРЕГОВА`ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ» призначити та провести повторне оцінювання повсякденного функціонування особи відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині встановлення причин інвалідності: захворювання або інші ушкодження здоров`я, одержані під час захисту Батьківщини на підставі всіх без винятку медичних документів.
03 листопада 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у даній адміністративній справі.
01 січня 2026 року зазначена справа за результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана для розгляду судді Скраль Т.В..
15 січня 2026 року ухвалою суду прийнято до провадження адміністративну справу та продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

1. Позиції сторін.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 брав участь у бойових діях, що відповідно підтверджується вказаними вище довідками про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України. Так, якщо б експертна комісія уважно вивчила принаймі Довідку № 2084/12440 від 21.12.2024 року, то в такій побачила б відомості про те, що ОСОБА_1 дійсно в період з 09.08.2022 року по 27.02. 2023 рік (саме під час виникнення невиліковної хвороби) брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в н.п. Красногорівка Донецької області, Підстава: накази командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 156 від 09.08.2022 року, № 58 від 27.02.2023 року, журнал бойових дій 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 № 150/дск від 01.01.2023 року. Такий підхід є не тільки нелогічним, а просто аморальним, таким, що умисно обмежує право учасника бойових дій на отримання всіх пільг, що пов`язані з встановленням його статусу саме як інваліда війни. Відповідач чи то умисно чи випадково не вказав з посиланням на медичну документацію, з якого саме часу у позивача розвинувся діагноз «шизофренія», всупереч тому, що всі медичні документи та довідки про участь безпосередньо в бойових діях вказують, що перші симптоми хвороби з`явились саме під час захисту Батьківщини. Тому формулювання в рішенні причинно-наслідкового зв`язку захворювання тільки з проходження військової служби є неправомірним і суперечить медичній документації.
17 листопада 2025 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування зазначено, що медичними документами, які позивач додав до справи, підтверджується той факт, що різними медичними лікарськими комісіями неодноразово робився висновок про те, що його захворювання пов`язане саме з проходженням військової служби, а не одержане під час захисту Батьківщини. Такі висновки робила ВЛК в/ч НОМЕР_3 , військової частини НОМЕР_4 , постійно діюча ВЛК КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги ПОР», Закарпатська обласна МСЕК. Ці факти підтверджує і сам позивач у тексті позовної заяви. Слід зазначити, що такі висновки робилися безпосередньо після виявлення захворювання та участі позивача у бойових діях або з незначною перервою у часі і, відповідно, у лікарів, які проводили обстеження було найбільше об`єктивних можливостей визначити причинний зв`язок між захворюванням та участю у бойових діях. Доказів оскарження попередніх висновків позивач до позову не додав, а отже можна стверджувати, що він погодився з такими. З моменту вказаних висновків і до останнього огляду позивача експертною командою відповідача, суттєвих змін стану здоров`я позивача не відбулося, а отже і не було підстав змінювати попередні висновки лікувальних установ та лікарських комісій.
01 грудня 2025 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що «захворювання (поранення), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» може бути встановлено для випадків, коли травма або захворювання отримані в умовах, не пов`язаних безпосередньо з бойовими діями, але під час виконання службових обов`язків, і не є результатом протиправних дій. В даному випадку висновки відповідача елементарно суперечать здоровому глузду, адже яким чином може бути зроблений висновок, що ОСОБА_1 отримав захворювання під час несення військової служби, якщо медичні документи (не висновки ВЛК, а ті, на підставі яких вони складені) вказують, що захворювання розвинулось під час участі у бойових діях. Матеріали справи не містять жодних відомостей, що захворювання розвинулось у якихось інших умовах, що не пов`язані з несенням служби у зоні бойових дій. Також відсутні відомості про те, що вказане захворювання розпочалось до мобілізації, адже висновком ВЛК станом на дату прийняття до лав ЗСУ такий був визнаний придатним. Так, позивач не оскаржив вказаний висновок ВЛК, всупереч очевидних порушень, оскільки по-перше потребував негайного лікування і був не спроможний по стану здоров`я займатись юридичними питаннями, по-друге про юридичні наслідки саме такого формулювання причинно-наслідкового зв`язку захворювання та травми не був поінформований лікарями ВЛК.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 02 вересня 2024 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, відповідно до довідки до акта огляду медико – соціальної експертною комісією Серії 12 ААГ № 893841, (а.с. 12). 
Причина інвалідності: Так, пов`язана з проходженням військової служби. Інвалідність встановлена на строк до 01 жовтня 2025 року.
30 вересня 2025 року відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 122/25/785/Р ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності. Причина інвалідності: захворювання, одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку, (а.с. 13-14).
Вважаючи рішення відповідача протиправним в частині причини інвалідності, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон № 875-ХІІ, у редакції чинній на момент спірних правовідносин) визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.
Відповідно до статті 2 зазначеного закону особи з інвалідністю в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Держава зобов`язана створити умови для реалізації особою з інвалідністю всіх прав людини та основоположних свобод без будь-якої дискримінації за ознакою інвалідності та забезпечити її соціальний захист.
Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 875-ХІІ інвалідність повнолітній особі встановлюється за результатами оцінювання повсякденного функціонування особи, проведеного експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Статтею 7 Закону № 875-ХІІ встановлено, що законодавство про соціальну захищеність осіб з інвалідністю в Україні складається з цього Закону та інших актів законодавства, що видаються відповідно до нього.
Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06 жовтня 2015 року №2961-ІV (далі - Закон № 2961-ІV, у редакції чинній на момент спірних правовідносин).
Абзацом 4 частини першої статті 1 Закону № 2961-ІV встановлено, що інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими порушеннями, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Нормами статті 7 Закону № 2961-IV встановлено, що залежно від ступеня стійкого обмеження повсякденного функціонування, спричиненого стійким обмеженням повсякденного функціонування, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими порушеннями, при взаємодії із зовнішнім середовищем, особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.
Особам, які внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, отримали ушкодження, які призвели до необоротної втрати (у тому числі ампутації) верхніх та/або нижніх кінцівок (їх частин), необоротної втрати іншого органу або повної стійкої втрати органом його функцій, що призвело до інвалідності, група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду (оцінювання повсякденного функціонування) (безстроково) та на ступінь вище визначених законодавством критеріїв встановлення групи інвалідності, але не вище першої групи. Переогляд з метою підвищення групи інвалідності таким особам проводиться на підставі особистої заяви особи з інвалідністю або її законного представника у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності особи з інвалідністю або за рішенням суду.
Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування, критерії встановлення інвалідності затверджуються Кабінетом Міністрів України з обов`язковим проведенням консультацій з громадськістю в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
01 січня 2025 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 року № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи», якою затверджені: Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - Положення про експертні команди); Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - Порядок № 1338); Критерії направлення на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи; Порядок функціонування електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи; Критерії встановлення інвалідності.
Пунктом 40 Порядку №1338 передбачено, що за результатами проведення оцінювання експертна команда приймає рішення щодо встановлення чи невстановлення (або визначення) відповідно до законодавства: ступеня обмеження життєдіяльності особи; потреби у продовженні тимчасової непрацездатності; інвалідності, фіксації причин та часу її настання відповідно до документів, що це підтверджують; ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках), фіксації причин та часу настання відповідно до документів, що підтверджують цей факт, та періоду, на який його встановлено; наявності медичних показань на право одержання особою з інвалідністю або дитиною з інвалідністю, яка має порушення опорно-рухового апарату, автомобіля і протипоказання до керування ним, що визначаються відповідно до переліку медичних показань і протипоказань, затвердженого МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики; потреби у постійному сторонньому догляді; потреби в отриманні соціальної, психолого-педагогічної, професійної, трудової та/або фізкультурно-спортивної реабілітації; обсягів та видів необхідних допоміжних засобів реабілітації (у тому числі засобів для пересування з електроприводом) та/або медичних виробів; потреби в отриманні реабілітаційної допомоги у сфері охорони здоров`я та у разі визначення такої потреби головуючий формує електронне направлення для надання реабілітаційної допомоги у сфері охорони здоров`я відповідно до Порядку організації надання реабілітаційної допомоги у сфері охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 2021 р. № 1268 «Питання організації реабілітації у сфері охорони здоров`я»; ступеня стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування; причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений експертною командою у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого.
За однією причиною, встановленою військово-лікарською, медичною (військово-лікарською), лікарсько-експертною комісією, може встановлюватися інвалідність або ступінь втрати професійної працездатності.
Пунктом 8 Положення про експертні команди, передбачено, що Центр оцінювання функціонального стану особи перевіряє під час оскарження рішення експертних команд або медико-соціальних експертних комісій обґрунтованість рішень, прийнятих під час оцінювання (медико-соціальної експертизи) та встановлення інвалідності, розглядає медичні документи та проводить оцінювання, за результатами якого приймає рішення щодо скасування, підтвердження або формування нового рішення.
У такому випадку оцінювання за рішенням Центру оцінювання функціонального стану особи проводиться на підставі медичних документів, сформованих за результатами повного медичного обстеження та проведених необхідних досліджень на базі одного із закладів охорони здоров`я, куди направлено особу Центром оцінювання функціонального стану особи, але обов`язково з урахуванням екстериторіального принципу.
У разі відмови особи від повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень та/або неприбуття такої особи, крім випадків наявності виключних підстав, приймається рішення про скасування попереднього рішення експертної команди або медико-соціальної експертної комісії. Виключними підставами для таких осіб для перенесення строків медичних обстежень є відрядження, тимчасова непрацездатність або мобілізація до Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями;
Пунктами 57-60, 68 Положення про експертні команди передбачено, що рішення експертних команд або медико-соціальних експертних комісій можуть бути оскаржені особами, стосовно яких їх прийнято (далі - скаржник) (їх уповноваженими представниками), в порядку адміністративного оскарження згідно з вимогами цього Порядку та/або в судовому порядку.
Скарга на рішення експертної команди або медико-соціальної експертної комісії (далі - скарга) подається скаржником (його уповноваженим представником): у паперовій формі до Центру оцінювання функціонального стану особи; в електронній формі через електронну систему шляхом звернення до лікаря, який направив (в разі наявності технічної можливості).
Розгляд скарг здійснюється експертними командами Центру оцінювання функціонального стану особи.
Скарга може бути подана протягом 40 календарних днів з дня надсилання витягу з рішення експертної команди або медико-соціальної експертної комісії, що оскаржується, скаржнику (його уповноваженому представнику).
Експертна команда Центру оцінювання функціонального стану особи під час розгляду скарг: вивчає рішення експертної команди або медико-соціальної експертної комісії, що оскаржується, відео- та/або аудіозапис розгляду експертною командою, на якому було прийнято відповідне рішення (за наявності); заслуховує пояснення скаржника (його уповноваженого представника) (у разі розгляду скарги за участю скаржника або його уповноваженого представника); за наявності підстав, передбачених цим Порядком, проводить повторне оцінювання.
За результатами розгляду скарги експертна команда Центру оцінювання функціонального стану особи приймає рішення про: підтвердження оскарженого рішення; скасування оскарженого рішення; формування нового рішення щодо результату оцінювання.
Рішення експертної команди Центру оцінювання функціонального стану особи формується засобами електронної системи. На рішення експертної команди Центру оцінювання функціонального стану особи усіма її членами накладаються кваліфіковані електронні підписи або удосконалені електронні підписи, що базуються на кваліфікованих сертифікатах електронного підпису.
Як встановлено судом, 30 вересня 2025 року відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 122/25/785/Р ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності. Причина інвалідності: захворювання, одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку, (а.с. 13-14).
Не погоджуючись із зазначеним рішенням в частині причини інвалідності, позивач звернувся до суду 
Водночас, суд звертає увагу, що до компетенції суду не відноситься проведення власної оцінки прийнятого відповідачем рішення щодо причини встановлення інвалідності, оскільки це є дискреційним повноваженням відповідача.
Верховний Суд неодноразово висловив правову позицію, що при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.
Тобто, суд не вправі втручатися в діяльність державних органів, що застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами. Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Отже, розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень експертних команд, суд може перевірити законність рішення Експертної команди оцінювання повсякденного функціонування особи лише в межах дотримання процедури прийняття цього рішення.
Згідно з матеріалами справи позивач фактично не обґрунтовує та не зазначає процедурних порушень при прийнятті оскаржуваного рішення.
З урахуванням вказаного у суду відсутні підстави визнавати протиправним та скасовувати індивідуальний акт відповідача в частині причини встановлення інвалідності.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд також зазначає, що решта доводів позовної заяви не мають визначального впливу на правильне вирішення судом позовних вимог у спірних правовідносинах. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Згідно з частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, доводи позивача, викладені в адміністративному позові, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, то у суду відсутні підстави для задоволення позову.
Згідно приписів статті 139 КАС України у випадку прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись статтями 9, 14, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 , через уповноваженого представника Гумен Наталію Василівну до Комунального некомерційного підприємства «ОБЛАСНИЙ ЗАКЛАД З НАДАННЯ ПСИХІАТРИЧНОЇ ДОПОМОГИ М. БЕРЕГОВА» ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ про визнання протиправним та скасування рішення – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повний текст рішення виготовлений та підписаний 13 лютого 2026 року.

Суддя	Т.В.Скраль