РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/4/26 
23 лютого 2026 року 
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючої судді Грипіч Л. А. 
з участю секретаря Вознюк Ю. В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про зміну способу стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 23.10.2019 року та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. 
Свої вимоги мотивує тим, що згідно рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 23.10.2019 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
На підставі зазначеного рішення був виданий виконавчий лист та 09.12.2019 року Костопільським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції відкрито виконавче провадження №60829871.
Зазначила, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів минуло шість років. За цей період істотно зросли витрати на утримання дитини, зокрема значно підвищилися ціни на комунальні послуги, продукти харчування, проїзд, лікарські засоби, побутові та інші необхідні послуги. Крім того, дитина подорослішала та розпочала навчання у закладі загальної середньої освіти, що зумовлює додаткові постійні витрати. Зокрема, виникла необхідність у придбанні шкільної та спортивної форми, відповідного взуття, шкільного приладдя, ранця та інших речей, необхідних для забезпечення належного навчального процесу. Також син відвідує заняття з англійської мови тричі на тиждень. Вартість заняття в місяць складає приблизно 3600,00 грн., що є суттєвим фінансовим навантаженням на особу, з якою проживає дитина. 
Окрім цього, нещодавно дитина потребувала повного стоматологічного лікування зубів під седацією. Загальна вартість зазначеного лікування склала 19 540,00 грн., що підтверджує наявність додаткових витрат на забезпечення здоров`я дитини. 
Відповідач офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату, однак не надає жодної додаткової матеріальної допомоги на утримання дитини, окрім сплати аліментів у примусовому порядку. Добровільної участі у фінансуванні додаткових витрат на дитину (лікування, розвиток, освіту, одяг тощо) відповідач не бере. У сукупності зазначені обставини свідчать про істотну зміну матеріального стану та потреб дитини порівняно з моментом ухвалення попереднього рішення суду, що є підставою для перегляду розміру аліментів.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 06.01.2026 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, про що повідомлено сторони.
Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, позивачу у 5-ти денний строк з дня отримання відзиву на позов подати відповідь на відзив, відповідачу у строк не пізніше 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив подати свої заперечення на відповідь на відзив.
Ухвалою суду від 02.02.2026 року судом здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
16.02.2026 року відповідачем ОСОБА_2 на адресу суду було подано відзив на позов, в якому він позовні вимоги визнав частково, а саме у розмірі 1/7 частки від всіх видів його заробітку (доходу), покликаючись на те, що надавати кошти на утримання дитини в тому розмірі, який просить позивач він не може, оскільки на сьогоднішній день він змушений оплачувати лікування свого батька ОСОБА_4 , який хворіє на онкологічну хворобу. Крім того, на його утриманні перебуває матір ОСОБА_5 , яка також має ряд хвороб і через це не може працювати, права на пенсію вона не набула. Батько отримує пенсію, однак її розмір не покриває повністю витрати на лікування, в зв`язку з чим він змушений самостійно нести всі витрати, щоб забезпечити лікування батьків. 
Зазначив, що не дивлячись на скрутне матеріальне становище, аліменти на утримання сина він сплачує регулярно та у більшому розмірі, ніж йому призначено судом. Так, замість 1500 грн. він сплачує 2000 грн. і більше. Змінити місце роботи на більш оплачувану він не може, оскільки сам має певні проблеми зі здоров`ям. Він не відмовляється від свого обов`язку утримувати сина, однак з огляду на вказані обставини готовий підтримувати його в міру своїх можливостей. 
23.02.2026 року позивачем ОСОБА_1 на адресу суду було подано відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження понесених витрат на лікування батьків, а також доказів, що його батьки є непрацездатними, мають інвалідність чи потребу у постійному догляді та потребують дороговартісного лікування на постійній основі. 
Відповідач дійсно іноді сплачує по 2000 грн. на місяць на утримання сина і відповідно до розрахунку заборгованості у нього наявна переплата по сплаті аліментів, проте цей факт не дає гарантії стабільності в майбутньому. Сьогодні він може сплачувати 2000-3000 грн., а взавтра перестане платити зовсім. Вказана сума, яку сплачує відповідач на утримання сина на сьогоднішній день є недостатньою для забезпечення належного рівня життя дитини, адже враховуючи ціни на продукти харчування, ліки, медичні послуги, одяг, проїзд, додаткові заняття, то для достатнього забезпечення належного рівня життя потрібно як мінімум 5000,00 грн. з одного з батьків (не враховуючи відпочинок, дороговартісні покупки такі як телефон, комп`ютер і т. д). Зазначила, що вона також перебуває у складних життєвих обставинах, оскільки проживає разом з матір`ю, батько загинув на війні, що стало тяжкою втратою для її сім`ї. На сьогоднішній день її матір перебуває у складному емоційному стані і також не працює, однак допомагає у догляді за дитиною, доки вона перебуває на роботі. 
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, звернулася до суду з письмовою заявою, в якій просила суд проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити їх. 
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, в поданому відзиві позов просив суд проводити розгляд справи за його відсутності. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Таким чином, обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.
При цьому за змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.
Згідно із положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.
З матеріалів справи судом встановлено, що від спільного подружнього життя сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 07.05.2019 року Костопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. В свідоцтві про народження дитини сторони вказані батьками.
Малолітній ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , окремо від відповідача, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2024/006822525 від 11.06.2024 року. 
Згідно рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 23.10.2019 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
З аналізу вказаної норми вбачається право позивача звернутись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Отже, враховуючи зміст ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним і може бути змінений за рішенням суду за наявності підстав, визначених вказаною нормою. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
При цьому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (зокрема, статті 182, 183 СК України).
Така правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 10.09.2018 (справа № 486/466/18).
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить змінити розмір аліментів стягуваних з відповідача шляхом зміни способу їх присудження з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача мотивуючи тим, що суми аліментів не вистачає для утримання дитини, відповідач є працевлаштованим та має фінансову можливість здійснювати утримання дитини у більшому розмірі. При цьому позивач не надала суду жодних належних доказів щодо поліпшення матеріального становища відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань (інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів), хоча це є її процесуальним обов`язком.
Обґрунтовуючи даний позов, позивач фактично посилається на те, що аліментів, які на даний час підлягають стягненню з відповідача вкрай мало для задоволення потреб дитини. Тобто, як вбачається з аналізу обґрунтування позову, позивач фактично вказує на необхідність збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення. Зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, позивачу належало довести й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, частиною 1 статті 182 СК України.
Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Крім того, позивач не довела, що розмір отримуваного відповідачем доходу став таким, що значно покращив його матеріальне становище з моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів та надає йому можливість сплачувати аліменти у новому, більшому розмірі. 
Також позивач не надала доказів, що свідчать про погіршення її матеріального стану та/або погіршення здоров`я. Більше того, збільшення витрат позивача на утримання дитини не є обставиною у розумінні ст. 192 СК України, яка сама по собі надає право вимагати збільшення розміру аліментів.
Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого 15.12.2025 року начальником Костопільського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області В. Петровою, відповідач ОСОБА_2 призначені судом аліменти сплачує в повному обсязі та станом на 01.12.2025 року заборгованості по їх сплаті немає. Більше того, станом на листопад 2025 року у відповідача наявна переплата зі сплати аліментів в загальній сумі 16 058,08 грн. 
Також як на підставу зміни способу стягнення аліментів позивач покликається на те, що дитина проходила повне стоматологічне лікування зубів під седацією, яке здійснювалося у приватній стоматологічній клініці. Загальна вартість зазначеного лікування склала 19 540,00 грн., що підтверджено відповідними письмовими доказами.
Однак, з даного приводу суд зазначає, що характер цієї обставини свідчить, що за наявності підстав, позивач не позбавлена права звернутись до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (хворобою дитини) у відповідності до ст.185 СК України.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Предметом доказування у справах про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення є, зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я одержувача або платника аліментів. З урахуванням вимог ст. 76 ЦПК України такі обставини можуть бути доведені, серед іншого, письмовими доказами, на підставі яких можливо встановити обставини, визначені ч. 1 ст. 192 СК України.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Разом з тим, зміна базових економічних показників, не може бути підставою для зміни способу стягнення аліментів, оскільки, установлений судом раніше спосіб стягнення аліментів - у твердій грошовій сумі, передбачає механізм збільшення суми стягуваних аліментів до гарантованого законом мінімуму у разі збільшення суми розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що зазначено у ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» із змінами згідно Закону України від 03.07.2018 р. № 2475-VIII.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не довела належними та допустимими доказами обставини, визначені ст. 192 СК України, які є підставою для зміни способу стягнення аліментів, а відтак у задоволенні позову слід відмовити. 

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-81, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 354 ЦПК України, ст. ст. 180, 181, 182, 183, 192 СК України, суд  
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів - відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:
ОСОБА_1  (жителька        АДРЕСА_1 ), РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач:
ОСОБА_2 , (житель        АДРЕСА_2 ), РНОКПП: НОМЕР_3 .

Повне рішення складено
27 лютого 2026 року. 

Суддя	Л. А. Грипіч