РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2026 року 	м. Рівне	№460/3208/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 №1701/870 від 19.02.2026; 2) зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 відстрочку згідно з п.3 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". В обґрунтування позову зазначає, що є військовозобов`язаним на утриманні якого перебувають троє дітей віком до 18 років та у якого відсутня заборгованість із сплати аліментів, у зв`язку з чим має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Вважає, що відповідач діяв протиправно, всупереч діючому законодавству, а тому просив позов задовольнити повністю.
Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що позивач не надав усіх необхідних документів, які вимагаються додатком 5 до Постанови № 560 для підтвердження підстав надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно п.3 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543, у зв`язку із чим комісією прийнято рішення про відмову у наданні такої відстрочки. Рішення, прийняте у формі протоколу, вважає правомірним та просить у задоволенні позову відмовити.
Позивач подав відповідь на відзив в якій наводить схожі за змістом позову доводи та аргументи.
Ухвалою суду від 24.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 03.03.2026 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про розгляд адміністративної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 01.06.2022.
Згідно довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 31.01.2026 № 2141, за адресою: АДРЕСА_1 , проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Як стверджує позивач, на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дитина від попереднього шлюбу), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (падчерка).
14.02.2026 ОСОБА_1 звернувся через портал «Дія» із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за п.3 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" - наявність у позивача на утриманні трьох неповнолітніх дітей.
Згідно опису прийнятих документів позивачем подано наступний їх перелік: копії свідоцтва про народження, рішення суду або інші документи про утримання дитини; дані з ЄРБ про відсутність стягнення аліментів; документи, що підтверджують сімейні зв`язки батьків або відсутність осіб, зобов`язаних утримувати дітей; документи, що підтверджують від сутність осіб, зобов`язаних утримувати дітей (якщо не біологічний батько, але має неповнолітніх падчерок чи пасинків); Резерв+; витяг, довідка; заяви, довідка.
За результатом розгляду поданої позивачем заяви про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.3, ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та пакету документів, відповідач рішенням комісії, оформленим протоколом від 19.02.2026 № 1701/870, відмовив позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Причини відмови зазначені наступні: відсутність одного із документів, що підтверджують неможливість батьком ОСОБА_6 утримувати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 :
- Свідоцтво про смерть
- Витяг із Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин
- Рішення суду про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим
- Вирок суду, за яким особа відбуває покарання в місцях позбавлення волі
- Висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
- Витяг з рішення експертів, які оцінюють повсякденне функціонування особи, якщо зазначені мати, батько, дід, баба, повнолітні брати та сестри самі потребують постійного догляду;
- Рішення суду про позбавлення батьківських прав.
Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 "Про введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні" введений воєнний стан.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.
На момент розгляду цієї справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі - Закон № 3543).
Статтею 23 Закону № 3543для деяких категорій громадян встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Предметом спору у цій справі є рішення Комісії з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 19.02.2026 № 1701/870 в частині відмови позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543.
Так, 18.05.2024 набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі - Порядок № 560), який визначає алгоритм отримання військовозобов`язаними особами відстрочки.
Відповідно до пунктів 56-57 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону № 3543.
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Згідно з пункту 58 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
За наявності технічної можливості відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період може оформлятися та надаватися автоматично у разі створення запиту на її оформлення військовозобов`язаним через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз (банків) даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (пункт 59 Порядку № 560).
Відповідно до пункту 60 Порядку № 560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.
Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних.
Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
У разі коли комісія надіслала відповідні запити до органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, строк розгляду заяви та документів, що підтверджують право військовозобов`язаного на відстрочку, не перевищує 15 календарних днів. У разі неотримання від органу державної влади, іншого державного органу відповіді на запит комісія не пізніше ніж на п`ятнадцятий день з дати реєстрації заяви приймає рішення на підставі поданих заявником документів. Про відсутність відповіді від органу державної влади, іншого державного органу на запит зазначається в протоколі.
Про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком 6.
Про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Таким чином наведеними нормами визначено, що військовозобов`язаний має право на особисте подання на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяви за встановленою формою з доданими до неї документами, які підтверджують право на відстрочку, а комісії, утворені при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період зобов`язані, зокрема, вивчити отриману заяву та додані до неї документи, оцінити законність підстав для надання відстрочки, й фактично розглянути такі документи протягом семи днів з дати їх надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади. Така комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, що оформляються протоколом. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за встановленою формою.
В свою чергу, у додатку 5 до Порядку № 560 наведений перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Зокрема, документами, що підтверджують право на відстрочку відповідно до п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є:
- свідоцтво про народження кожної дитини із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та (або) рішення суду про встановлення факту перебування дитини (дітей) на утриманні військовозобов`язаного (за наявності), інші документи, на підставі яких у військовозобов`язаного виник обов`язок утримувати падчерку, пасинка до досягнення ними 18 років відповідно до статті 268 Сімейного кодексу України (за наявності), та один з таких документів:
- свідоцтво про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше);
- рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним;
- рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним;
- письмовий договір між батьками про те, з ким з батьків будуть проживати діти, та про участь другого з батьків у їх вихованні;
- свідоцтво про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) та документи, які свідчать про відсутність у малолітніх, неповнолітніх падчерки, пасинка матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або про те, що такі особи не можуть з поважних причин надавати їм належне утримання (свідоцтво про смерть; витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин; рішення суду про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим; вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі; висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я чи витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, якщо зазначені мати, батько, дід, баба, повнолітні брати та сестри самі потребують постійного догляду; рішення суду про позбавлення батьківських прав матері, батька);
- інформація з Єдиного реєстру боржників про відсутність в Реєстрі відомостей про військовозобов`язаного за категорією стягнення (характером зобов`язання) «стягнення аліментів» з датою формування такої інформації не пізніше ніж за п`ять днів до дня подання заяви про надання відстрочки.
Ключовим питанням, в межах спірних правовідносин є наявність у позивача права на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Надаючи оцінку обґрунтованості відмови відповідача, суд враховує, що законодавець пов`язує право на відстрочку за п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з самим фактом перебування на утриманні військовозобов`язаного трьох і більше дітей віком до 18 років та відсутністю заборгованості по аліментах.
Досліджуючи долучені позивачем до заяви про надання відстрочки від призову документи, суд вважає, що позивач підтвердив батьківство та утримання щодо двох дітей а саме: стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дитина від попереднього шлюбу), свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 01.06.2024 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 15.02.2023. 
Щодо сина позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дитина від попереднього шлюбу), то позивач надав, на його думку, належні докази виконання обов`язку з утримання, а саме: лист відділу державної виконавчої служби у м. Рівному області Львівського міжрегіонального управління міністерства юстиції України № 38362 від 05.02.2026.
Суд зауважує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Таким чином СК України передбачає безумовний обов`язок утримання батьками неповнолітньої дитини, а також що це утримання може відбуватися у різні способи: за домовленістю між батьками, шляхом сплати аліментів за рішенням суду або за договором укладеним відповідно до ст.189 СК України, безпосередньо витрати на утримання дитини під час проживання з нею однієї сім`єю та інше.
Тобто, з цієї правової конструкції, можливо зробити висновки. По-перше, законодавець не виділяє якогось окремого способу утримання дітей, яке надає права на відстрочку за п.3 ч.1 ст.23 Закону. Будь-який спосіб утримання дітей, визначений Сімейним кодексом України, у такому випадку є підставою для надання відстрочки від призову. 
По-друге, оскільки законодавцем прямо вказано на відсутність заборгованості зі сплати аліментів, як умови надання відстрочки, це вказує, що законодавець свідомо передбачає право на надання відстрочки тому військовозобов`язаному, який не проживає з дітьми, але утримує їх у спосіб сплати аліментів.
Судом встановлено, що позивач із своєю неповнолітньою дитиною від першого шлюбу не проживає.
Водночас, сам факт батьківства не є підставою стверджувати, що батько утримує свою неповнолітню дитину у разі, якщо батько з такою дитиною не проживає. Проте у разі, якщо біологічний батько сплачує аліменти, вважається, що саме він утримує свою дитину.
Так, на підтвердження обставин утримання позивачем свого сина від першого шлюбу, до заяви надано витяг лист відділу державної виконавчої служби у м. Рівному області Львівського міжрегіонального управління міністерства юстиції України № 38362 від 05.02.2026, з якого вбачається, що позивач сплачує аліменти на свого сина від першого шлюбу і заборгованість у позивача зі сплати аліментів - відсутня.
Отже вказана заява підтверджує факт утримання позивачем свого сина - ОСОБА_4 від попереднього шлюбу.
Проте, докази утримання падчерки ОСОБА_3 в матеріалах справи відсутні.
Більше того, рішенням Рівненського міського суду від 08.02.2021 у справі № 569/17580/20, з ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 .
Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 23.04.2024 № 61855/Б-8019/20, виконання зазначеного рішення суду здійснюється шляхом утримання заборгованості зі сплати аліментів із заробітної плати ОСОБА_6 на підставі постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи від 04.05.2023, яку надіслано на виконання до військової частини НОМЕР_4 .
Згідно Єдиного реєстру боржників за посиланням https://erb.minjust.gov.ua/#/search-debtors, як станом на час виникнення спірних правовідносин, так і на час ухвалення цього рішення суду, ОСОБА_6 , як боржник у реєстрі не значиться. 
Отже ОСОБА_6 належним чином сплачує аліменти на утримання своєї доньки ОСОБА_3 .
За наведених обставин суд вважає, що саме ОСОБА_6 , який сплачує аліменти, вважається, таким, що утримує свою доньку ОСОБА_3 .
Суд повторює, що належних та допустимих доказів на підтвердження факту утримання позивачем своєї падчерки - ОСОБА_3 суду не надано. Такі докази не долучалися позивачем і до заяви про надання відстрочки від призову по мобілізації. А факт спільного проживання позивача із падчеркою не доводить факту її утримання в розумінні СК України.
За наведених обставин суд резюмує, що у спірних правовідносинах позивач, звертаючись до відповідача із заявою щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, не надав усіх належних доказів наявності правових підстав застосування до нього п.3 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543. 
Зважаючи на встановлені обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, а його рішення про відсутність права на відстрочку, прийняте з урахування всіх обставин справи, та відповідає критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, тому є правомірним і скасуванню не підлягає. Отже в цій частині позову вимоги задоволенню не належать. 
Позовні вимоги зобов`язального характеру є похідними від первинної вимоги. Позаяк остання задоволенню не підлягає, то і вимога зобов`язального характеру теж задоволенню не належить.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Відповідач довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість, доводи позивача не відповідають обставинам справи, тому позовні вимоги є необґрунтованими, непідтвердженими належними і допустимими доказами, тож до задоволення не підлягають. 
Правові підстави для відшкодування судових витрат позивачу відповідно до ст. 139 КАС України відсутні. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 26 березня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 ) 
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 ) 

Суддя       Т.О. Комшелюк