Провадження № 3/641/270/2026 	Справа № 641/10137/25 	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
11 березня 2026 року Суддя Слобідського районного суду м. Харкова Зелінська І.В., розглянувши адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Азербайджана, РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
ВСТАНОВИВ:
18.12.2025 року о 18-00 год. за адресою: м. Харків, пр. Байрона, буд. 23 водій ОСОБА_2 став учасником ДТП та не мав права керування таким транспортним засобом, а саме після отримання посвідки на постійне місце проживання в Україні, протягом 60 днів не змінив посвідчення на національне, чим порушив п. 30 постанови КМУ №340 від 08.05.1993 року. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.1а. ПДР України та його дії кваліфіковані за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
У судовому засіданні представники ОСОБА_3 – адвокати Гринишин Є. В. та Варфоломєєва С. В. просили закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування зазначили, що ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передачу керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом. Відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП -передбачена за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті. Тим самим зазначили, що до відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП можна притягнути особу, яка повторно протягом року керувала транспортними засобами, якими не мала права керувати або передала керування транспортними засобами особі, яка не має права керування транспортними засобами. Разом з цим, посилались на те, що ОСОБА_2 мав право керувати транспортними засобами, станом на 21.04.2025 року, так і станом на 18.12.2025 року, зокрема, у нього було наявне посвідчення водія категорії В, С, видане 02.05.2019 року Головним управлінням дорожньої поліції Республіки Азербайджан МВС ОСОБА_4 , та яке дійсне до 02.05.2029 року. Вказали, що посилання працівників поліції у протоколі на ту обставину, що ОСОБА_2 не мав права керувати таким транспортним засобом, оскільки не замінив посвідчення водія на національне посвідчення водія після спливу 60 днів з дня отримання посвідки на постійне проживання в Україні спростовується тим, що не отримання національного посвідчення водія після спливу 60 днів після отримання посвідки на право постійного проживання в Україні не охоплюється диспозицією ні ч. 2, ні ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки особа має право керування транспортними засобами, але не має посвідчення водія встановленого зразка. Також звернули увагу на те, що посвідчення водія ОСОБА_5 видано 02.05.2019 року уповноваженим органом Республіки Азербайджан та є дійсним відповідно до Міжнародного договору, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України. Таким чином, ОСОБА_2 , який є громадянином Республіки Азербайджан, на вимогу працівника поліції надав документ, що надає йому право керувати транспортними засобами, а саме посвідчення водія НОМЕР_2 від 02.05.2019 року Республіки Азербайджан, дійсне до 02.05.2029 року з дозволеними категоріями В, С. Всупереч викладеному, працівниками поліції до протоколу не долучено та не надано суду доказів, що ОСОБА_2 не мав права керувати транспортним засобом. Самим же ОСОБА_6 було пред`явлено посвідчення водія з відповідними категоріями, хоча і виданого Республікою Азербайджан, які надають йому право керування транспортним засобом. Посилаючись на Конвенцію «Про дорожній рух» від 08.11.1968 року, вказали, що Україна визнає дійсними на своїй території посвідчення водія, видані Республікою Азербайджан, тим самим наголосили про наявність у ОСОБА_3 права на керування транспортними засобами категорії В, С, а тому, за таких обставин, вважали твердження працівників поліції, викладені у протоколі від 18.12.2025 року, безпідставними. Крім того, зазначили, що ОСОБА_2 є  громадянином Республіки Азербайджан та не розуміє української мови, натомість перекладача працівниками поліції останньому залучено не було.
Сам ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що дійсно 18.12.2025 року керував транспортним засобом Audi Q7, державний номерний знак НОМЕР_3 , став учасником ДТП. При цьому вказав, що не змінив посвідчення водія видане 02.05.2019 року Головним управлінням дорожньої поліції Республіки Азербайджан МВС ОСОБА_4 , у зв`язку із введенням воєнного стану на території України.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить таких висновків.
Відповідно до вимог статей 245,251,252,280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху України, передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 2.1 а) Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідальність за порушення пункту 2.1а) ПДР України передбачена статтею 126 КУпАП.
Відповідно до ч.2 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передачу керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, передбачена ч.5 ст. 126 КУпАП.
Частиною 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, п. 30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340 посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає обміну. Обмін таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів (за винятком випадків, визначених пунктом 32 цього Положення).
Відповідно до п.2 ч.1 постанови КМУ від 03.03.2022 року № 184 (зі змінами, внесеними постановою КМУ №871 від 19.08.2023 року) Про деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами, строк дії посвідчення водія, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, у разі його закінчення у період дії воєнного стану, продовжується на рік і після цього підлягає заміні. Заміна такого посвідчення проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів.
ОСОБА_2 є громадянином Республіки Азербайджан та має посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_4 , яку отримав 18.07.2023 року. Тобто, після 16.09.2024 року посвідчення водія підлягало обов`язковій заміні, чого ОСОБА_6 не було зроблено.
За правилами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями потерпілих, свідків, тощо.
Факт вчинення ОСОБА_6 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №544528 від 18.12.2025 року; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського; довідкою старшого т.в.о. інспектора ВАП УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції К. Галкіної про повторність; копією постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №4550778 від 21.04.2025 року, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП; рапортом поліцейського тощо.
Підстави, які б давали можливість суду вважати, що вказані докази є сумнівними та неправдивими, відсутні, оскільки вони узгоджуються між собою та є такими, що повністю відповідають обставинам справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є громадянином Республіки Азербайджан.
Згідно зі ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Відповідно до ст.16 КУпАП іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України.
Суд не приймає до уваги доводи про те, що ОСОБА_5 було не зрозуміло суть вимог поліцейських під час зупинки.
Так, під час перегляду відеозапису з нагрудної камери, встановлено, що ОСОБА_2 на питання поліцейського, зокрема, пояснює, що не міг поміняти посвідчення водія. Жодних заперечень стосовно мови, якою спілкувалися поліцейські, останній не висловлював та перекладача не вимагав.
На думку суду, вимоги закону працівниками поліції були дотримані, а ОСОБА_2 у даному конкретному випадку розумів все, що відбувалося під час зупинки поліцейськими.
Дослідивши та оцінивши докази в справі, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, доведена повністю зібраними по справі доказами в розумінні ст. 251 КУпАП, які оцінено судом у відповідності до норм ст. 252 КУпАП за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Враховуючи обставини справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, суд приходить висновку що необхідним й достатнім для запобігання вчинення ОСОБА_6 нових правопорушень буде накладення адміністративного стягнення, передбачене санкцією ч.5 ст. 126 КУпАП, за якою кваліфіковано його діяння, у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Відповідно до вимог ст.40-1 КУпАП у провадженні по справі про адміністративні правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір.
Керуючись ст.27,33,40-1,126,251,252,280,283,294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 (п`ять) років без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 (шістдесят) коп.
Постанова може бути оскаржена через Слобідський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в десятиденний строк з дня її винесення апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Роз`яснити ОСОБА_7 , що у випадку несплати накладеного на нього штрафу у передбачений законом строк, до нього може бути застосоване подвійне стягнення штрафу в порядку ст. 308 КУпАП, тобто у випадку примусового виконання постанови суду.
У разі несплати штрафу у строк, установлений ч. 1ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч. 1ст. 308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 308 КУпАП, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.
Повна постанова складена 16.03.2026 року.

Суддя- 	І.  В.  Зелінська