П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 570/2993/25
Провадження № 22-ц/4815/127/26

Головуючий у Рівненському районному суді
Рівненської області: суддя Гладишева Х.В.
Рішення суду першої інстанції ухвалено
17 вересня 2025 року в м. Рівне 
Рівненської області
без фіксування судового засідання за допомогою 
звукозаписувального технічного засобу

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ярославської Оксани Миколаївни на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 17 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Сенс банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в: 
У червні 2025 року в суд звернулося Акціонерне товариство "Сенс банк" (далі АТ "Сенс банк" або банк) з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №630694599 від 07 серпня 2017 року в розмірі 82 150,86 гривень.
Мотивуючи свої вимоги, банк покликався на те, що 07 серпня 2017 року між АТ "Альфа Банк" (нова назва - АТ "Сенс банк") та ОСОБА_1 було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №630694599 із такими основними умовами: тип кредиту – кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту – "Максимум", мета кредиту – для особистих потреб; ліміт кредитної лінії – у розмірі 200 000 гривень; процентна ставка – 35,99 % річних; тип процентної ставки – фіксована; тип картки – MC Debit World; порядок повернення кредиту – щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 7% від суми заборгованості, мінімум 50 гривень. 
Свої зобов`язання за договором щодо надання позичальнику кредиту позивач виконав в повному обсязі. Однак відповідач свої зобов`язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого виникла спірна заборгованість, яка складалася з: 21 374,03 гривень – прострочене тіло кредиту, 32 587,22 гривень – відсотки за користування кредитом, 28189,61 гривень – тіло кредиту. З метою досудового врегулювання спору на адресу позичальника направлялася досудова вимога щодо виконання договірних зобов`язань, проте її залишено без відповідного реагування.
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 17 вересня 2025 року позов банку задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Сенс банк" заборгованість у розмірі 82 150,86 гривень, з яких: 28 189,61 гривень — тіло кредиту; 21 374,03 гривень — прострочене тіло кредиту; 32 587,22 гривень — відсотки за користування кредитом.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Сенс банк" судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень, а також судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 495,94 гривень.
На рішення суду представником ОСОБА_1 – адвокатом Ярославською О.М. подано апеляційну скаргу, де покликалася на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про неправомірне нарахування кредитодавцем комісії за розрахунково-касове обслуговування. Так, долучені до позовної заяви письмова оферта на укладення угоди, анкета-заява про акцепт публічної пропозиції та паспорт споживчого кредиту взагалі не містили умов щодо нарахування комісії та її розміру. Тим паче, у наданих банком документах не зазначено, за які саме додаткові чи супутні послуги позичальник має сплачувати цю комісію та обґрунтування того, що кредитодавець вчиняв будь-які дії чи надавав послуги, за які правомірно нараховувалася б комісія. 
Натомість згідно з ч.1 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" надання позикодавцем певних послуг, до яких належить видача кредиту та його супровід, мають бути безоплатними, а умови договору, які обмежують права споживача порівняно із законом (наприклад, встановлюють плату за безкоштовні за законом послуги), є нікчемними. При цьому зверталася увага на усталену практику Верховного Суду (в справах № 496/3134/19 та № 202/5330/19), згідно з якою надання інформації про стан кредиту та його розрахунково-касове обслуговування є безоплатними. Тому заборгованість підлягає перерахунку шляхом зменшення за тілом кредиту на суму незаконно нарахованої та сплаченої комісії в розмірі 27 289,88 гривень. 
Крім того, АТ "Сенс банк" вимагалося стягнути 21 374,03 гривень як прострочене тіло кредиту, проте в оферті таке поняття за правочином відсутнє і не погоджено умови, за яких кошти переходять у статус прострочених. З розрахунку заборгованості видно, що позичальник фактично отримав 67 717,55 гривень, а повернув 105 640,89 гривень, тобто різниця становить понад 37 тисяч гривень на користь банку. Має місце й незаконне нарахування відсотків після закінчення строку дії кредитної картки, адже вона була випущена на 3 роки у серпні 2017 року, отже, втратила свою дію у серпні 2020 року. Тому після закінчення строку кредитування банк втратив право нараховувати відсотки за користування кредитом. Також нарахований несанкціонований овердрафт у розмірі 37 639,42 гривень та плату за sms-інформування, позаяк у матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач погоджував умови щодо таких списань. На переконання заявника, заявлені витрати на послуги адвоката є завищеними, оскільки справа не є складною - розглядалася у спрощеному провадженні, а послуги є типовими для банку. Тому вони навіть у разі відмови в задоволенні апеляційної скарги витрати підлягають зменшенню до 2000 гривень.
З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити повністю АТ "Сенс банк" у стягненні заборгованості з ОСОБА_1 .
У поданому відзиві позивач просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити без змін оскаржуване рішення. Банком зверталася увага на те, що відповідач шляхом підписання анкети-заяви акцептував публічну пропозицію АТ "Сенс банк" на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Своїм власноручним підписом позичальник підтвердив, що ознайомлений і повністю згодний з усіма істотними умовами кредитування, правилами користування карткою та тарифами банку. Отже, правочин вчинено з дотриманням вимог Цивільного кодексу України щодо письмової форми та досягнення згоди з усіх істотних умов. 
Щодо презумпції правомірності правочину, то її закріплено у ст. 204 ЦК України, а оскільки договір не був визнаний судом недійсним, він є чинним і породжує цивільні обов`язки для сторін. Факт тривалого користування кредитними коштами та їх часткове погашення є беззаперечним доказом того, що відповідач визнав укладення договору та погодився з його умовами. АТ "Сенс банк" стверджувалося, що ним надано суду належні первинні документи бухгалтерського обліку, які фіксують рух коштів та достовірно підтверджують суму боргу. Натомість ОСОБА_1 не надав жодних доказів або альтернативного розрахунку заборгованості, щоб спростувати заявлений розмір заборгованості, хоча це є його прямим процесуальним обов`язком. Зважалося на те, що автоматична пролонгація строку договору ним передбачалася. Крім того, банк мав право в односторонньому порядку змінювати кредитний ліміт із повідомленням клієнта. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається, що 07 серпня 2017 року ОСОБА_1 шляхом підписання оферти запропонував АТ "Альфа-Банк" (нова назва – АТ "Сенс банк") укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Пропозицію кредитодавцем було прийнято. 
Отже, того ж дня між банком та позичальником укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної лінії № 630694599 з такими умовами: найменування продукту — "Максимум", мета кредиту — для особистих потреб, форма кредитування — відновлювальна кредитна лінія, максимальна сума кредиту — 200 000 гривень, процентна ставка — 35,99 % річних, тип процентної ставки — фіксована, порядок повернення кредиту — щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 7 % від суми заборгованості, мінімум 50 гривень.
Сторонами також підписано паспорт споживчого кредиту, де ними обумовлено порядок платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та орієнтовної реальної річної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що є істотними умовами кредитування.
Пред`являючи позов, АТ "Сенс-банк" стверджувалося про виконання ним своїх зобов`язань за договором, проте відповідач взятих на себе обов`язків не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 82 150,86 гривень, з яких: 28 189,61 гривень складають тіло кредиту; 21 374,03 гривень — прострочене тіло кредиту; 32 587,22 гривень — відсотки за користування кредитом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності і обґрунтованості позову, оскільки позичальником не спростовано доводів та вимог АТ "Сенс банк". Тому заборгованість стягнуто із ОСОБА_1 на користь банку у заявленому розмірі повністю, а саме 82 150,86 гривень, з яких: 28 189,61 гривень складають тіло кредиту; 21 374,03 гривень — прострочене тіло кредиту; 32 587,22 гривень — відсотки за користування кредитом. .
Проте з такими висновками погодитися не можна.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший ч. 1 ст. 207 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України).
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч.ч. 1,2 ст. 633 ЦК України).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).
Між тим, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для визнання факту укладення між сторонами кредитного договору. 
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Тому з огляду на наведені обставини неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.
Отже, відсутні й підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими позивач, а саме щодо сплати комісії та овердрафту.
Відсутність заявленого позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Тому правильним є застосування при вирішенні спору в цій частині висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), які в т.ч. викладені щодо правильного застосування норм права, порушених в апеляційній скарзі.
За правилами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Банк також звертав увагу на те, що підписання позичальником паспорта споживчого кредиту свідчить про дотримання письмової форми договору про споживче кредитування. 
Однак ці покликання правильно відхилено судом першої інстанції, адже вони суперечать висловленій з цього приводу правовій позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, що викладена в постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20.
Так, у цій справі Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду знайшла підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.
Зазначалось, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. 
Тому ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, адже в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Тому за цих обставин обґрунтованими є аргументи автора апеляційної скарги про відсутність погодження сторонами порядку, підстав та розміру нарахування банком комісій і овердрафту.
Як вбачається з наданого АТ "Сенс банк" розрахунку, кредитором неправомірно нараховано 27 289,88 гривень комісій, а також овердрафт на суму 37 639,42 гривень. Сплачені позичальником кошти банк безпідставно відносив на оплату саме цих неправомірних нарахувань.
Безпідставно нараховуючи комісію, погашаючи їх, відсотки та тіло кредиту за рахунок непогодженого сторонами овердрафту, нараховуючи за це перевищення кредиту (овердрафт) і його прострочення відсотки, а згодом відносячи цю заборгованість до простроченого кредиту, АТ "Сенс банк" незаконно та штучно збільшував суму заборгованості.
Отже, заявлений позивачем розмір заборгованості визначений усупереч вимог законодавства та умов договору, а тому незаконно утримані грошові кошти підлягають зарахуванню в рахунок погашення основної суми заборгованості за кредитом.
Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Тому заявлена до стягнення заборгованість у розмірі 82 150,86 гривень повинна бути зменшена на суму цих безпідставних нарахувань, а після перерахунку залишок боргу становитиме 17 221,56 гривень (82 150,86 - 27 289,88 - 37 639,42).
Разом з тим суд апеляційної інстанції бере до уваги те, що матеріали справи та доводи апеляційної скарги не містять належних і допустимих доказів, які б повністю спростовували наявність заборгованості позичальника за кредитним договором.
ОСОБА_1 не надано власного обґрунтованого розрахунку, який спростовував би наявність заборгованості в розмірі 17 221,56 гривень, що залишилася після відрахування неправомірних нарахувань банку.
Підставою для прийняття постанови про часткове задоволення позову відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ярославської Оксани Миколаївни задовольнити частково.
Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 17 вересня 2025 року скасувати.
Позов Акціонерного товариства "Сенс банк" задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Сенс банк" 17 221 (сімнадцять тисяч двісті двадцять одну) гривню 56 копійок заборгованості. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:       С.В. Хилевич

Судді:         С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук