Справа № 522/13922/18
Провадження № 2/522/1770/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Абухіна Р.Д.,
за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є., Гудзюк Ю.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Компанії «Eastern Рacific Shipping Pte. Ltd» про стягнення компенсації за смерть чоловіка та стягнення незаконних відрахувань коштів із суми заробітної плати її чоловіка, 
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до Компанії «Eastern Рacific Shipping Pte. Ltd», Представництво фірми «Eastern Рacific Shipping Pte. Ltd» провідшкодування шкоди, завданою смертю. Просила суд відшкодувати шкоду, завданої смертю годувальника ОСОБА_2 , за п`ять років у розмірі 132 000,00 дол. США, що за курсом НБУ станом на 07 серпня 2020 року складає 3 581 160,00 грн з Компанії «Eastern Pacific Shipping Pte. Ltd» на її користь.
У серпні 2019 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій ОСОБА_1 додатково просить стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за смерть її чоловіка у розмірі 102 308,00 доларів США та стягнути відрахування коштів із суми заробітної плати її чоловіка у розмірі 1 754,30 доларів США.
Позовні вимоги вмотивовані тим, що 23.01.2017 року між  ОСОБА_2 , який був чоловіком позивачки, та Компанією Eastern Pacific Shipping Pte Ltd було укладено Договір найму моряка, відповідно до якого  ОСОБА_2 працював на посаді боцмана на судні «Yellow Ray». Під час роботи на т\х YELLOW RAY  ОСОБА_2 отримав важкі травми. 20.07.2017 року  ОСОБА_2 прибув до м. Новоросійськ та був госпіталізований до МБУ міської лікарні №1 м. Новоросійська в нейрохірургічне відділення. З 20 липня по 4 серпня 2017 року  ОСОБА_2 проходив лікування у вказаній лікарні. ІНФОРМАЦІЯ_1 , після виписки з лікарні,  ОСОБА_2 помер. Відповідно до свідоцтва про смерть, причиною смерті стали: легенева емболія, флебіт і тромбофлебіт стегнової вени, перелом основи черепа закритий.
Позивачка вважає, що смерть її чоловіка  ОСОБА_2 пов`язана з роботою на судні «Yellow Ray», а тому з посиланням на пункт 25.1 Колективної угоди, що діяла під час найму ОСОБА_2 на судні «Yellow Ray», вказує, що передбачено обов`язок відповідача здійснити виплату компенсації у разі смерті моряка. Розмір компенсації за втрату життя станом на 2017 рік визначений у Додатку 4 до Колективної угоди та становить 102 308 доларів США.
Також, позивач зазначає, що із норм законодавства Республіки Ліберія, визначається обов`язок роботодавця здійснити виплату прямої компенсації у зв`язку зі смертю моряка, а також встановлюється правило, відповідно до якого трудовий контракт моряків або колективний договір має містити конкретну інформацію щодо таких компенсацій.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси 06.11.2020 року позов ОСОБА_1 до «Eastern Рacific Shipping Pte. Ltd», Пред-ставництво фірми «Eastern Рacific Shipping Pte. Ltd» про відшкодування шкоди, завданою смертю – задоволено частково. Суд вирішив:
Стягнути з Компанії Eastern Pacific Shipping Pte Ltd на користь ОСОБА_1 компенсацію за смерть її чоловіка ОСОБА_2 у розмірі 102 308 (сто дві тисячі триста вісім) доларів США, що за курсом НБУ на 05.11.2020 року складає 2 916 801 грн. 08 коп.
Стягнути з Компанії Eastern Pacific Shipping Pte Ltd на користь ОСОБА_1 незаконні відрахування коштів із суми заробітної плати її чоловіка ОСОБА_2 у розмірі 1 754 (тисячу сімсот п`ятдесят чотири) долари США, 30 центів, що за курсом НБУ на 05.11.2020 року складає 50 015 грн. 09 коп..
В іншій частині позову відмовлено.
Додатковим рішенням Приморського районного суду с. Одеси від 18 листопада 2020 року заяву представника представництва фірми «Eastern Рacific Shipping Pte. Ltd» адвоката Сукачова Євгена Сергійовича про винесення додаткового рішення задоволено.
Вимоги про покладення судових витрат відповідача на позивача задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь представництва Компанії «Eastern Рacific Shipping Pte. Ltd» (м. Одеса, Польський узвіз, 11) судові витрати у розмірі 7358 (сім тисяч триста п`ятдесят вісім) гривень 40 копійок.
В іншій частині заяви відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 12.04.2023 року касаційну скаргу Компанії «Eastern Рacific Shipping Pte. Ltd» задовольно частково. Суд постановив:
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.11.2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17.06.2021 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації за смерть чоловіка у розмірі 102 308,00 дол. США та стягнення незаконних відрахувань коштів із суми заробітної плати її чоловіка у розмірі 1 754,30 дол. США скасовано.
Передати справу № 522/13922/18 в зазначеній частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
21.04.2023 року матеріали справи надійшли до Приморського районного суду м. Одеси.
24.04.2023 року за результатами автоматизованого розподілу справа передана на розгляд судді Приморського районного суду м. Одеси Абухіну Р.Д..
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.04.2023 року справу № 522/13922/18 прийнято до розгляду в частині вимог, в порядку загального провадження.
29.05.2024 року від представника відповідача надійшли додаткові пояснення та докази, а саме нотаріально засвідчений переклад Витягу Розділу 21 Ліберійського Кодексу законів 1956; нотаріально засвідчений переклад Витягу з Морських правил Ліберії RLM-108 від 09.08.2022; нотаріально засвідчений переклад Витягу з Морських правил Ліберії RLM-108 від 19.06.2002.
05.08.2024 року від представника позивача надійшли пояснення щодо поданих представником відповідача норм матеріального права Республіки Ліберія. Від представника відповідача надійшли докази, а саме нотаріально засвідчений переклад Витягу Розділу 21 Ліберійського Кодексу законів 1956; нотаріально засвідчений переклад Витягу з Морських правил Ліберії RLM-108, серії 2022, засвідчений нотаріусом міста Монровія, графство Монтсеррадо, Республіка Ліберія; нотаріально засвідчений переклад Витягу з Морських правил Ліберії RLM-108,серії 2002 та юридичний висновок від 16.07.2024.
27.10.2024 року від представника відповідача надійшли додаткові пояснення та витяг з Правил повітряних перевезень, затверджених Наказом ПАТ “Аерофлот” від 26.12. 2023 No580 із нотаріально засвідченим перекладом. Протокольною ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи № 522/13922/18 на 29.01.2025 року.
В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та пояснила, що позивач також вказує, що керуючись встановленими нормами Морських правил Ліберії (RLM 108), стандартом A4.2 Конвенції МОП 2006 року про працю в морському судноплавстві, а також статтею 25 та Додатком 4 Колективної угоди, позивачка ОСОБА_1 має право на отримання компенсації у зв`язку зі смертю свого чоловіка ОСОБА_2 у розмірі 102 308 доларів США. Окрім того, позивач аргументує свою позицію висновками до яких прийшов Верховний Суд у постанові від 17.11.2023 у справі № 946/1903/20 щодо норм законодавства Республіки Ліберія, які регулюють питання відшкодування шкоди, завданої смертю моряка.
Відповідач проти задоволення позову заперечує та вказує, що на період працевлаштування та дії Трудового контракту моряка від 23.01.2017 ОСОБА_2 . Судно було зареєстроване під прапором Республіки Ліберія. Статтею 91 Конвенції Організації Об`єднаних Нації з морського права 1982 року, яка ратифікована Республікою Ліберія 25.09.2008 року та Україною – 03.06.1999 року, передбачено, що кожна держава визначає умови надання своєї національності суднам, реєстрації суден на її території і права плавати під її прапором. Судна мають національність тієї держави, під прапором якої вони мають право плавати. Між державою і судном має існувати реальний зв`язок. Кожна держава видає відповідні документи суднам, яким вона надає право плавати під її прапором.
Окрім того, відповідно до п. 26 Трудового контракту моряка від 23.01.2017, на підставі якого був працевлаштований ОСОБА_2 , встановлено, що даний договір повинен регулюватися та інтерпретуватися відповідно до законодавства держави прапора суден, на борту якого найнятий моряк. У Додатку 1 до Договору вказується, що судно «Yellow Ray», має прапор держави Ліберія і зареєстроване у порту Монровія. Відповідно, до трудових правовідносин між моряком та судновласником застосовується право держави Ліберія, з огляду на реєстрацію держави прапора судна. Отже, український суд у відповідності до ст. 52 Закону України “Про міжнародне приватне право” повинен застосовувати матеріальне право Республіки Ліберія, про що також зазначив у своєму рішенні по даній справі № 522/13922/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 12.04.2023.
Відповідач з метою встановлення норм іноземного права, які мають застосовуватися при вирішенні даної справи – Республіки Ліберії звернувся до адвоката, який має право на здійснення адвокатської діяльності в Республіці Ліберія – Девіда В. Вуа та надав відповідний юридичний висновок та засвідчені витяги законодавства, що регулює відповідні правовідносини.
Юридичний висновок від 16.07.2024, та позиція відповідача аргументовані тим, що Ліберійський кодекс законів 1956 року передбачає підстави для звільнення моряка. В ситуації, що аналізується, такі дії моряка, як вживання алкогольних напоїв, перебування у стані алкогольного сп`яніння, порушення дисципліни (сварки та бійки) відповідно до п. 6 §330 Розділу 21 Ліберійського кодексу законів 1956 року були підставою для негайного розірвання контракту та звільнення моряка, починаючи з 11.07.2017 року. У правовідносинах, що розглядаються, смерть моряка настала після дати припинення трудового договору та після дати прибуття моряка до місця проживання або заявленого місця призначення, що виключає обов`язок судновласника надати вигоду від прямої компенсації за втрату життя моряка найближчим родичам/дружині моряка відповідно до норм законодавства Ліберії.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, суд виходить з наступних висновків.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 20 серпня 1999 року, про що відділом ЗАГС міста Новоросійська Краснодарського краю російської федерації видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 20 серпня 1999 року.
23 січня 2017 року ОСОБА_2 уклав договір найму моряка з компанією WEST EAST LATVIAN LINK LTD, яка діє від імені працедавця та у якості представника власника судна компанії «Eastern Рacific Shipping Pte. Ltd» терміном на 7 місяців, відповідно до якого був найнятий на судно YELLOW RAY під прапором Ліберії, на посаду боцмана (а. с.9-11, 68-76, т.1).
Відповідно до п. 11 Договору у разі нещасного випадку або захворювання впродовж періоду працевлаштування моряка за цим договором, усі медичні витрати, включаючи госпіталізацію, буде нести роботодавець чи власник судна до такого часу, доки моряк не буде придатним до відновлення роботи згідно з медичним висновком або доки затверджений роботодавцем лікар не визначить, що моряк досяг максимального медичного лікування чи поліпшення. У будь-якому випадку відповідальність роботодавця відповідно до цього пункту 11 не перевищуватиме 16 тижнів у випадку хвороби чи 6 місяців у випадку травми.
Відповідно до п. 12 якщо моряк не в змозі працювати в результаті захворювання впродовж періоду працевлаштування моряка за цим договором, він буде мати право на оплачувану відпустку по хворобі за базовою ставкою заробітної плати до тих пір, поки його не визнають придбаним для відновлення роботи згідно з медичним висновком. Право на отримання виплати по хворобі обов`язково підлягає одержанню регулярних медичних звітів від затвердженого роботодавцем лікаря. Якщо моряк не в змозі працювати в результаті травми, яка виникла під час його роботи за цим договором, він буде мати право на оплачувану відпустку через хворобу за базовою ставкою заробітної плати до тих пір, поки його не визнають придатним для відновлення роботи згідно з медичним висновком або доки затверджений роботодавцем лікар не визначить, що моряк досяг максимального медичного лікування чи поліпшення. У будь-якому випадку відповідальність роботодавця відповідно до цього пункту не перевищуватиме 6 місяців.
Відповідно до п. 16 договору не зважаючи ні на які положення в цьому документів чи в іншому місці про зворотне, роботодавець має право припинити працевлаштування моряка за цим договором у будь-який час, надавши моряку за 30 днів попереднє повідомлення про це.
Пункт 20 договору передбачає, що якщо моряк вчинить будь-які з наступних правопорушень? роботодавець чи капітан судна має право на припинення його працевлаштування без попередження та без виплати замість попередження і списати його з судні, та роботодавець звільняється від всіх своїх зобов`язань за цим договором з дати такого припинення: неправомірні дії через пияцтво та/або порушення порядку; зухвалість до капітану чи старшого командного складу на борту судна; пошкодження судна; тримання чи перебування у стані наркотичного сп`яніння та інші.
Відповідно до витягу із медичного журналу судна YELLOW RAY наявний письмовий запис від 13 липня 2017 року про падіння боцмана
ОСОБА_2 .
Згідно з пунктом 8 заяви капітана судна YELLOW RAY Ахмет О. Б. від березня 2018 року, 11 липня 2017 року між 17:30 та 18:00 капітану подзвонив працівник щодо насосів, і розповів, що боцмана знайшли внизу на внутрішніх сходах на палубі, він був непритомний та у роті у нього була кров. Також капітан зазначає, що ним було зроблено припущення , що боцман був п`яний. При цьому на судні були в наявності одноразові алкотестери, однак капітаном не було перевірено стан боцмана через втрату ним свідомості. Пізніше між 03:00 та 04:00 12 липня 2017 року боцман прокинувся та був обстежений капітаном.
У пункті 21 заяви капітана зазначається, що боцман згадав, що в нього болять ребра та спина в тих місцях, де були синці. У п. п. 27-28 капітаном зазначається, що боцман впав зі сходів та капітан припустив, що подряпини на драбині були результатом падіння. У пункті 30 заяви капітана, ним вказується, що він знав, що боцман впав, але єдиною травмою, яку побачив капітан були синці на спині та лівій руці. У пункті 34 капітаном вказується, що одразу після того як боцмана висадили із судна, ним було помічено, що кілька синців з`явилися на правій стороні грудей, під пахвами та трохи з правої сторони грудей. Капітан зазначає, що він вважав, що це виникло в результаті падіння зі сходинок, коли його права рука була на перилах.
Перебування моряка у тяжкому стані також підтверджується у електронній переписці капітана з судновласником (а. с. 166, т. 2), відповідно до якої капітан зазначає, що на його думку, боцман не може висадитися з судна, оскільки він знаходиться в поганій формі, як раніше зазначалося, він не може встати зі свого ліжка без допомоги двох осіб.
25 листопада 2014 року між Міжнародною федерацією працівників транспорту («МФПТ») та компанією «Eastern Рacific Shipping Pte. Ltd» укладено спеціальну угоду, яка діє з 25 листопада 2014 року до 24 листопада 2017 року. Відповідно до статті 1 спеціальної угоди компанія зобов`язується імплементувати у договір найму моряка положення колективної угоди «Стандартний ЗВЕ 2014» (EPC TCC).
Згідно з розділом 18 (п. 18.2) компанія має право припинити найм моряка: б) якщо визнано, що моряк серйозно порушував виконання своїх трудових обов`язків у відповідності зі статтею 20.
Відповідно до розділу 20 (п.20.1) компанія може припинити найм моряка у зв`язку з грубим порушенням моряком покладених на нього обов`язків, яке веде до появи законного права на звільнення, враховуючи те, що компанія, де це можливо, перед звільненням письмово інформує моряка вказуючи на грубе порушення, яке стало причиною його звільнення.
Згідно розділу 25 (п.25.1) Колективної угоди: якщо моряк помирає з будь-якої причини під час найму у Компанії, включаючи смерть від природніх причин та смерть, що виникла під час подорожі на судно чи з судна, чи під час морської чи іншої небезпеки, компанія виплачуватиме суми, передбачені у додатку 4 визначеному бенефіціару та кожній дитині, що була на утриманні, до 4 (чотирьох) дітей, що не досягли 18 років.
Для цілей цього пункту моряка буде вважатися «найнятим у компанії» на строк поки застосовуються положення статей 21 та 22, у тому випадку, якщо смерть повністю викликана хворобою або травмою, що викликали припинення найму моряка у відповідності зі статтею 18.1 (б).
Згідно з додатком 4, сума компенсації за втрату життя безпосередньому найближчому родичу становить 102 308 доларів США за 2017 рік.
Відповідно до додатку № 1 до договору найму ОСОБА_2 визначив бенефіціаром свою жінку – ОСОБА_1 .
Відповідності до розділу 18 (п. 18.1) колективної угоди, найм припиняється при списанні із-за хвороби або травми, після медичного огляду відповідно до вимог статті 21.
Відповідно до розділу 21 (п. 21.3) колективної угоди моряк репатрійований та нездоровий у результаті хвороби чи травми матиме право на догляд (включаючи госпіталізацію) за кошти компанії: б) у випадку травми на стільки, на скільки медичний догляд потребується, чи до моменту коли зроблений медичний висновок до пункту 24.2 що стосується постійної втрати працездатності.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 3 ЦПК України).
Відповідно до частини п`ятої статті 10 ЦПК України норми права інших держав суд застосовує у разі, коли це встановлено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент – ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється, зокрема у формі, коли хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.
Право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього закону, інших законів, міжнародних договорів України. Якщо згідно з частиною першою цієї статті неможливо визначити право, що підлягає застосуванню, застосовується право, яке має більш тісний зв`язок із приватноправовими відносинами (частини перша, друга статті 4 Закону України «Про міжнародне приватне право»).
При застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. З метою встановлення змісту норм права іноземної держави суд чи інший орган може звернутися в установленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів. Особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм. Якщо зміст норм права іноземної держави в розумні строки не встановлений, незважаючи на вжиті згідно з цією статтею заходи, застосовується право України (стаття 8 Закону України «Про міжнародне приватне право).
Застосування права іноземної держави охоплює всі його норми, які регулюють відповідні правовідносини. Застосування норми права іноземної держави не може бути обмежене лише на тій підставі, що ця норма належить до публічного права (стаття 6 Закону України «Про міжнародне приватне право»).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19 (провадження № 1257гс21) вказано, що:
«у статті 5 Закону № 2709-IV розкрито суть автономії волі (lex voluntatis) як принципу міжнародного приватного права. Так, у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин (частина перша статті 5 цього Закону). Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом (частина друга статті 5 Закону № 2709-IV). Аналіз положень частини першої статті 32, статті 33 Закону № 2709-IV дозволяє дійти висновку, що зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом. Дійсність правочину, його тлумачення та правові наслідки недійсності правочину визначаються правом, що застосовується до змісту правочину. Отже, у правовідносинах з іноземним елементом, які виникли на підставі правочину з вибором сторонами права іноземної держави, що підлягає застосуванню до таких правовідносин, як зміст правочину, так і його тлумачення визначаються іноземним правом, що сторони обрали за принципом автономії волі. У справі, що розглядається, між боржником-поручителем та Банком-кредитором склались приватноправові відносини за договором поруки, у яких наявний іноземний елемент (стороною договору є іноземна юридична особа). Пунктом 6.05 договору поруки сторони визначили право Англії таким, що підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли на підставі цього правочину. Визначаючи обсяг застосування права іноземної держави до правовідносин з іноземним елементом, законодавець у частині першій статті 6 Закону № 2709-IV передбачив, що застосування права іноземної держави охоплює всі його норми, які регулюють відповідні правовідносини.
Статтею 8 Закону № 2709-IV перебачено порядок встановлення змісту норм права іноземної держави. Так, за приписами частини першої цієї статті вбачається обов`язок суду при застосуванні права іноземної держави встановити зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. З метою встановлення змісту норм права іноземної держави суд може звернутися в установленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів (частина друга статті 8 Закону № 2709-IV). 
Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
До трудових відносин застосовується право держави, у якій виконується робота, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України (стаття 52 Закону України «Про міжнародне приватне право»).
У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/1350/17 також зазначено, що:
«вибір законодавства для регламентації трудових відносин на транспорті, наприклад, на морському, зумовлює типова колізійна прив`язка - закон прапора; на річковому, повітряному - місця реєстрації судна; на автомобільному - особистий закон перевізника. Статтею 91 Конвенції Організації Об`єднаних Нації з морського права 1982 року, яка ратифікована Союзом Коморських островів 21 червня 1994 року та Україною - 03 червня 1999 року, передбачено, що кожна держава визначає умови надання своєї національності суднам, реєстрації суден на її території і права плавати під її прапором. Судна мають національність тієї держави, під прапором якої вони мають право плавати. Між державою і судном має існувати реальний зв`язок. Кожна держава видає відповідні документи суднам, яким вона надає право плавати під її прапором.
У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У справі підстави позову пов`язані з подіями щодо травмування чоловіка позивача під час роботи на морському судні YELLOW RAY № 9276250, яке має прапор держави Ліберія і зареєстроване у порту Монровія, та його смерті на території російської федерації після виписки з нейрохірургічного відділення міської лікарні № 1 м. Новоросійська;
суди встановили, що відповідно до пункту 26 договору найму моряка від 23 січня 2017 року, на підставі якого був працевлаштований ОСОБА_2 , зазначено, що: «договір повинен регулюватися та інтерпретуватися відповідно до законодавства держави прапора суден, на борту якого найнятий ОСОБА_3 ».
Твердження представника позивача щодо списання ОСОБА_2 судновласник мав направити його до лікаря у найближчому порту, оскільки моряк отримав тяжкі травми під час роботи на судні знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до ст. 21.2 Колективної угоди, моряк мав право бути госпіталізованим за рахунок судновласника. В свою чергу, характер травм свідчить про те, що ОСОБА_2 потребував не просто огляду лікаря, а саме термінової госпіталізації та лікування, але Роботодавець цього не зробив та списав ОСОБА_2 в край тяжкому стані здоров`я.
Згідно з договором найму моряка від 23 січня 2017 року, стороною договору є компанія Ventnor Navigation ink. Договір найму моряка, відповідно до позначення на печатці підписаний компанією West East Latvian Link LTD, яка діє, як в інтересах Ventnor Navigation ink, що має статус роботодавця, так і в інтересах Eastern Pacific Shipping LTD, яка має статус cудновласника.
Постановою Верховного Суду від 17.11.2023 по справі № 946/1903/20 було прямо встановлено норми законодавства Республіки Ліберія, що регулюють питання відшкодування шкоди, завданої смертю моряка 
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Так, Верховний суд застосовує наступні положення законодавства Республіки Ліберія:
«Відповідно до правила на правила 10.336 Морських правил Ліберії (RLM 108) станом на 19 червня 2002 року, розмір прямої компенсації на випадок смерті за кожного моряка повинен складати не менше ніж 10 000,00 дол. (або еквівалент цієї суми в іноземній валюті), незалежно від національності, посади, трудового стажу або інших обставин.
Судовласник несе витрати, пов`язані з виплатою прямої компенсації у зв`язку зі смертю за фактом смерті моряка від будь-якої причини, за виключенням:
а) якщо смерть стала результатом навмисної протиправної дії моряка (англ. If death resulted from the wilful act of the seafarer);
b)якщо смерть настала внаслідок обставини, яка була навмисно прихована від роботодавця на момент або до працевлаштування за контрактом (т. 3 арк. спр.76-87).
Трудовий контракт моряків чи колективний договір повинен містити інформацію про зобов`язання судовласників щодо забезпечення таких компенсацій.
Відповідно до пункту 3.2.5 Повідомлення морських адміністрації Ліберії MLC - 005 (ред.02/11) ліберійські закони звільняють судновласників від відповідальності у наступних випадка, зокрема,
b) травма чи хвороба, спричинена умисною дією, порушенням моряком правил або дисципліни, якщо травма чи хвороба були навмисно приховано від судовласника (роботодавця) в момент чи перед працевлаштуванням моряка згідно договору з працевлаштування на судно (трудового контракту моряка)
с) смерть, яка спричинена навмисною дією моряка; смерть, яка виникла через хворобу, яка була навмисно прихована від судовласника (роботодавця) в момент чи перед працевлаштуванням моряка згідно договору з працевлаштування на судно (трудового контракту моряка) (т. 3 арк. спр.58-75).»
Із встановлених норм законодавства Республіки Ліберія, по-перше, визначається обов`язок Роботодавця з виплати прямої компенсації у зв`язку зі смертю моряка, а також правило, за яким передбачається умова, що трудовий контракт моряків чи колективний договір має містити конкретну інформацію щодо таких компенсацій.
Так, відповідно до п. 25.1 Колективної угоди, що діяла під час найму ОСОБА_2 на судно «Yellow Ray», встановлено обов`язок Відповідача з виплати компенсації у зв`язку зі смертю моряка, а розмір суми компенсації за втрату життя на 2017 рік уточнюється в додатку 4 Колективної угоди, та становить 102 308 доларів США.
По друге, нормами законодавства Республіки Ліберія, які встановив в своєму рішенні Верховний Суд, наводиться вичерпний перелік винятків, при яких ліберійські закони звільняють судовласників від відповідальності за відшкодування шкоди, завданої смертю моряка. Так, суд зазначає, зокрема, що згідно з нормами законодавства Республіки Ліберії підставою для звільнення відповідача від відповідальності у випадку смерті позивача є саме навмисна дія моряка.
У справі, що переглядалася, відповідачем не надано доказів, що моряк мав умисел, направлений на спричинення собі смерті, а саме, що бажав настання негативних наслідків у вигляді своєї смерті. Крім того, Верховний суд окремо вказує, що допущене моряком порушення правил і дисципліни (вживання спирту) не може бути підставою для звільнення відповідача від сплати компенсації, оскільки смерть не була навмисно спричинена потерпілим, а сталася внаслідок нещасного випадку. Колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції помилково ототожнив умисну дію та порушення правил і дисципліни моряка.
При чому, в справі № 946/1903/20, яка наводиться вище, Верховний суд (навіть при наявності доказів вживання померлим спирту), дійшов до висновку, що одна лише відсутність умислу моряка на завдання собі смерті таким вживанням уже спростовує можливість звільнення відповідача від сплати компенсації на підставі «навмисної дії моряка (wilful act)», а суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача суми компенсації у зв`язку зі смертю моряка за трудовим контрактом.
Під час розгляду даної справи за вимогами ОСОБА_1 судом встановлено, що відсутні як будь-які докази вживання алкоголю ОСОБА_2 та його перебування в стані алкогольного сп`яніння, так і відсутні докази умислу моряка на спричинення собі смерті, яка настала в результаті травм від нещасного випадку на судні «Yellow Ray», отже підстав для звільнення судновласника від відповідальності за ліберійським правом немає
В свою чергу, представник Відповідача, Компанії «Eastern Рacific Shipping Pte. Ltd», подав Пояснення щодо норм права Республіки Ліберія від 30.05.2024 р., яким Відповідач, посилаючись на ст. 8 Закону «Про міжнародне приватне право», подав до суду офіційні витяги з ліберійських актів як підтвердження змісту застосовних норм. 
Так, даними поясненнями наводяться положення §330 Витягу з Розділу 21 Ліберійського кодексу законів 1956, який містить перелік підстав для звільнення моряка, серед яких п. 6 вказується «звичайне сп`яніння, сварки або бійки». Представник Відповідача викладає фрагменти звіту капітана, де описано припущення щодо покупки алкоголю боцманом ОСОБА_2 і старшим помічником у порту Джебель-Алі, виявлення алкоголю в каюті старшого помічника, а також стан сп`яніння та агресивну поведінку старшого помічника. На основі цих описів компанія стверджує, що ОСОБА_2 разом із помічником порушили політику компанії щодо алкоголю й дисципліни, а тому його звільнення 11.07.2017 відповідало §330 ліберійського кодексу й положенням договору найму, які допускають негайне розірвання контракту без подальших зобов`язань роботодавця.
В розділі II Пояснень від 30.05.2024 р. представником Відповідача наводяться норми Витягу з Морських правил Ліберії RLM-108 (стаття 10.336), які регулюють виплату «прямої компенсації за втрату життя» моряка. Згідно з пунктами 5–6 цієї статті, обов`язок судновласника сплачувати таку компенсацію виникає з моменту початку поїздки моряка до судна та триває до розірвання договору або до повернення моряка до постійного місця проживання; після цього обов`язок припиняється. Відповідач наголошує, що ОСОБА_2 був звільнений 11.07.2017, списаний із судна 18.07.2017, лікувався у лікарні м. Новоросійська, а помер ІНФОРМАЦІЯ_1 вже після повернення додому, отже смерть моряка сталася поза межами трудових відносин із Судновласником, тому підстави для отримання компенсації за смерть чоловіка у Позивача, на думку відповідача, відсутні.
04 серпня 2024 р. представником Позивача було подано Відповідь на пояснення відповідача щодо норм права Республіки Ліберія, в яких сторона Позивача звертає увагу суду на відсутність будь-якого засвідчення та інформації про джерело наданого Витягу з Розділу 21 Ліберійського кодексу законів 1956, а також, що Витяг з морських правил Ліберії RLM-108 (в обох редакціях) щодо виплати компенсації за втрату життя надається не в повному обсязі. Таким чином, надані представником Відповідача документи не відповідають вимогам належності, допустимості й достатності доказів відповідно до вимог ЦПК України.
Щодо суті даного документу та коментарів представника Відповідача щодо обставин даної справи представник Позивача зазначив, що твердження представника Відповідача що ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп`яніння ґрунтуються лише на припущеннях капітана, зроблені без застосування алкотестеру (попри його наявність на борту судна), що відсутні докази вживання моряком алкоголю та докази того, що травми, отримані моряком на борту судна, спричинені вживанням ним алкоголю. З урахуванням того, що Відповідачем не було належним чином підтверджено факт вживання алкоголю чоловіком Позивачки на борту «Yellow Ray», не було доведено перебування моряка в стані алкогольного сп`яніння та порушення ОСОБА_4 умов трудового договору/політики компанії та норм матеріального права Ліберії, а тому посилання адвоката Відповідача на це як на підставу звільнення моряка є безпідставним та таким, що не відповідає дійсності, і Відповідач повинен нести відповідальність за завдану Позивачці шкоду в повному обсязі.
02.08.2024 р. Представником Відповідача було подано Клопотання про долучення документів до матеріалів справи №522/13922/18, яким він просив долучити Юридичний висновок адвоката, який має право на здійснення адвокатської діяльності в Республіці Ліберія – Девіда В. Вуа від 16.07.2024 та додані до нього документи. 
У відповідь на це Представник позивачки 29.20.2024 р. подав Заперечення на Висновок екперта в галузі іноземного права, в яких посилається на ст. 114 ЦПК України й зазначає, що експерт з іноземного права має лише тлумачити норми правр, а не оцінювати докази й підміняти собою суд: натомість адвокат Девід В. Вуа проводить правову кваліфікацію дій моряка надаючи оцінку того, що його дії є підставою для негайного розірвання контракту, робить висновок про відсутність обов`язку судновласника виплачувати компенсацію після припинення договору таким чином переймаючи на себе повноваження суду щодо ухвалення рішення по суті вимог Позивачки. 
При цьому, представник Позивача підкреслює, що висновок іноземного адвоката ігнорує положення колективного договору, ґрунтується на недоведених фактах (таких як вживання ОСОБА_2 алкоголю, бійка, порушення дисципліни), без посилання на конкретні докази у справі, що суперечить вимогам до достовірності та достатності доказів, а тому на думку сторони Позивача він не відповідає вимогам до доказів, встановлених ЦПК України, і не може бути використаним при розгляді даної справи.
Щодо можливості застосування до даної справи положень Конвенції Міжнародної організації праці 2006 року про працю в морському судноплавстві, Верховний суд в своїй Постанові від 12 квітня 2023 року, встановив, що так як підписані договір найму моряка від 23 січня 2017 року та колективний договір Міжнародної федерації працівників транспорту EPC TCC містять посилання на їх укладення на основі вказаної Конвенції, яка також ратифікована Республікою Ліберія, тому може бути застосована до спірних правовідносин як право іноземної держави.
Крім того, в ході судового розгляду даної справи, як представник Позивача, так і представник Відповідача, посилались на положення Конвенції Міжнародної організації праці 2006 року про працю в морському судноплавстві як на норми, що підлягають застосуванню в провадженні по справі №522/13922/18.
Так, відповідно до п. b) ч. 1 стандарту А4.2 Так, відповідно до п. b) ч. 1 стандарту А4.2 Конвенції про працю в морському судноплавстві «судновласники передбачають фінансове забезпечення виплати компенсації в разі смерті моряка або довгострокової втрати їм працездатності в результаті професійної травми, хвороби або небезпеки, відповідно до національного законодавства, трудовим договором моряка або колективним договором». 
Таким чином, Конвенція передбачає, що Колективний договір може розширювати положення законодавства (національного та міжнародного) щодо виплати судновласниками компенсації в разі смерті моряка
З врахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що контрактом та колективною угодою, яка укладена на основі вказаної Конвенції, визначені і врегульовані взаємовідносини між моряком і судновласником та з огляду на те, що смерть моряка сталася під час дії договору найму, відповідач зобов`язаний здійснити виплату компенсації по смерті у розмірі 102 308 доларів США, яка передбачена умовами колективної угоди, так як його звільнення відбулось з грубим порушенням норм зазначеного законодавства.
Щодо стягнення відрахованих коштів із суми заробітної плати, то в матеріалах справи міститься розрахунок по заробітній платі в доларах США, який виданий Вентнор Навігейшн Інк. від липня 2017 року боцману ОСОБА_5 про те, що йому відраховано з заробітної плати 1754,30 доларів США.
Судом визначено, що звільнення ОСОБА_2 відбулось з порушенням умов колективної угоди, було безпідставним, а тому, ОСОБА_1 має право на отримання утриманої заробітної плати у розмірі 1754,30 доларів США як член сім`ї померлого та найближчий родич.
Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77, 78, ч. 3 ст. 82 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно з нормами ст.17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд.
За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача компенсації за смерть свого чоловіка та стягнення відрахувань із суми його заробітної плати, а тому підлягають задоволеню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 76, 77, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

Позові вимоги ОСОБА_1 до Компанії «Eastern Рacific Shipping Pte. Ltd» про стягнення компенсації за смерть чоловіка та стягнення незаконних відрахувань коштів із суми заробітної плати задовольнити.
Стягнути з Компанії «Eastern Рacific Shipping Pte. Ltd» на користь ОСОБА_1 компенсацію у розмірі 102 308,00 дол. США.
Стягнути з Компанії «Eastern Рacific Shipping Pte. Ltd» на користь ОСОБА_1 відрахування коштів із суми заробітної плати у розмірі 1754,30 дол. США.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 16.03.2026.

Суддя Р. Д. Абухін
05.03.26