ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" квітня 2026 р. справа № 300/99/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Остап?юка С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування наказу за №2349 від 10.11.2025 та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування наказу "Про результати службового розслідування" за № 2349 від 10.11.2025 та зобов`язання скласти та видати довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), яка передбачена Додатком № 5 до наказу Міністерства оборони України "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України" від 14 серпня 2008 року № 402, на підставі отриманої 09.02.2023 мінно вибухової травми, у тому числі із формулюванням: "Брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України".
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби, беручи участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у лютому 2023 року, перебуваючи в місті Бахмут Донецької області, отримав мінно-вибухову травму (акубаротравму), внаслідок чого проходив лікування. Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), передбачена Додатком № 5 до наказу Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, Військовою частиною НОМЕР_1 , всупереч вимог чинного законодавства, видана не була. Після звільнення, у липні 2024 року, з військової служби ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про видачі довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), передбаченої Додатком № 5 до наказу Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402. За результатами проведеного ІНФОРМАЦІЯ_3 розслідування, видано наказ № 2349 від 10.11.2025 яким відповідач відмовив у видачі ОСОБА_1 довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), посилаючись на відсутність достатніх доказів та підстав для цього.
Позивач вважає, що у відповідача, як правонаступника Військової частини НОМЕР_1 , існує законодавчо визначений обов`язок скласти та видати довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва). Факт травмування позивача в ході бойових дій підтверджується відповідними медичними документами. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 12.01.2026 відкрив провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
ІНФОРМАЦІЯ_3 подав до суду відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погодився, із посиланням на відповідні норми права та твердження, просив в задоволенні позову відмовити, з викладених у ньому підстав. 
ОСОБА_1 скористався правом на подання відповіді на відзив відповідача. У поданій відповіді на відзив позивач не погоджується із доводами Відповідача з підстав, аналогічних позовній заяві. Також зазначає, що висновок спеціаліста в галузі судової медицини є належним та допустимим доказом, а розмір витрат на правничу допомогу є співмірним із складністю справи та наданих адвокатом послуг. 
Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. 

Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 26.02.2022 на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 призваний до лав Збройних Сил України для проходження військової служби по мобілізації під час дії правового режиму воєнного стану. 
Зі змісту первинної медичної картки невідкладної допомоги, слідує, що солдату Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 20.02.2023 надано медичну допомогу за діагнозом: АБТ. 20.02.2023 об 11 год. 20 хв. встановлено уточнений діагноз – посттравматичний стресовий розлад з тривожно-депресивним синдромом, стійкий цефалгічний синдром.
У виписці із медичної карти стаціонарного хворого № 1392 КНП "Балаклійської міської ради Харківської області "Балаклійська клінічна багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування" вказано, що позивач з 21.02.2023 по 04.03.2023 проходив лікування. Повний діагноз: ПТСР з тривожно-депресивним синдромом. Цефалгічний синдром.
Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1303/23 від 04.04.2023 ОСОБА_1 , у період з 14.03.2023 по 04.04.2023, проходив лікування у КНП "Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради".
За змістом довідки військово-лікарської комісії КНП "Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я" від 04.04.2023 № 4555 солдат ОСОБА_1 призваний у Збройні Сили України з лютого 2022 року. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва: хронічні зміни особистості після пережитої катастрофи у формі помірних хворобливих проявів. Захворювання, Так, пов`язане із проходженням військової служби. Також вказано, що бронхіальна астма персистуюча, легкого ступеня тяжкості, неконтрольована. Пневмофіброз з незначним порушенням функції зовнішнього дихання. Дискінезія жовчевого міхура по гіперкінетичному типу. Хронічний панкреатит в стадії ремісії без порушення функції. Цереброваскулярна хвороба: дисциркуляторна енцефалопатія І ст. у вигляді вегетосудинних розладів, вестибуло-атактичного, астено- цефалгічного синдромів з незначним порушенням функції ЦНС. Посттромбофлебітичний синдром обох нижніх кінцівок І - ІІ ст., набряково-больова форма, підколінно-гомілковий сегмент. Хронічна венозна недостатність І ст. обох кінцівок - Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби.
Військова частина НОМЕР_1 видала довідку від 29.04.2023 за № 1312 зі змісту якої слідує, що ОСОБА_1 дійсно у період з 07.05.2022 по 18.02.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресію російської федерації проти України АДРЕСА_1 . Підстава видачі довідки: витяг із журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_4 " Сухопутних військ Збройних Сил України (інвентарний № 40 від 15.04.2022).
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 16.07.2024 № 216 ОСОБА_1 , звільненого наказом від 10.07.2024 з військової служби у запас за підпунктом "б" за станом здоров`я відповідно до пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", з 21.06.2024 слід вважати таким, що справи та посаду здав.
У серпні 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повідомити про те, чи проводилося військовою частиною НОМЕР_1 службове розслідування за фактом отримання ОСОБА_1 травми внаслідок захисту Батьківщини, тобто участі в бойових діях в місті Бахмут Донецької області у лютому 2023 року та чи виготовлялася довідка про обставини травми (додаток 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України), а також у разі наявності матеріалів службового розслідування та довідки про обставини травми просив надати їх належним чином завірені копії. У разі відсутності матеріалів службового розслідування та довідки про обставини травми просив провести таке розслідування за наявними матеріалами, які додаються до запиту, та видати ОСОБА_1 довідку про обставини травми.
Відповідач листом від 11.09.2024 № 1852 повідомив позивача про те, що до ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є правонаступником військової частини НОМЕР_1 , будь-які службові матеріали щодо отримання травми (акубаротравми) колишнім військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , не передавалися.
У листопаді 2024 року, Позивач звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із позовною заявою в якій просив визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 протиправною і зобов`язати видати ОСОБА_1 довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), яка передбачена Додатком № 5 до наказу Міністерства оборони України "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України" від 14 серпня 2008 року № 402. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 у справі 300/8668/24, позов ОСОБА_1 задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 у не вчиненні дій щодо видачі (оформлення) ОСОБА_1 довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), за формою згідно Додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402;
- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_6 провести розслідування щодо обставин отримання ОСОБА_1 травми (поранення, контузії, каліцтва) 09.02.2023 під час проходження військової служби та вирішити питання щодо видачі довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).
Листом від 13.11.2025 за № 6/1050, ІНФОРМАЦІЯ_2 інформував ОСОБА_1 про результати виконання рішення суду. Зокрема, відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 № 2349 від 10.11.2025 "Про результати службового розслідування", комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 дійшла висновку про відсутність достатніх доказів та підстав для видачі ОСОБА_1 довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оскільки позивач з приводу акубаротравми не лікувався. Натомість Позивачу встановлено діагноз: ПТСР з тривожно-депресивним синдромом. Цефалгічний синдром.
Відповідно висновку спеціаліста в галузі судової медицини від 19.12.2025, ОСОБА_1 09.02.2023 заподіяна акубаротравма легкого чи середнього ступеня. При цьому, акубаротравма (вибухова травма), отримана 09.02.2023 в м. Бахмут внаслідок артилерійського/мінометного обстрілу є безпосередньою причиною або одним із провокуючих/спричинюючих факторів загострення уже існуючого посттравматичного стресового розладу (ПТСР), який діагностовано у ОСОБА_1 та з приводу якого останній проходив лікування, а також на інші докази. 
Вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 2349 від 10.11.2025 "Про результати службового розслідування", ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду, 

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232- ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно із статтею 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 за № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402). 
Пунктом 6.2 глави 6 розділу II Положення № 402 визначено перелік документів, що подаються на військовослужбовців, які направляються на медичний огляд ВЛК.
При цьому, на осіб, які направляються на огляд з приводу поранень, травм, контузій, каліцтв, одержаних у період проходження ними військової служби, подається оригінал або належним чином засвідчена копія довідки про обставини одержання травми (поранення, контузії, каліцтва).
Відповідно до пункту 21.7 Положення № 402, постанова ВЛК про причинний зв`язок травми (поранення, контузії, каліцтва) та її наслідків приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або висновку, зазначеного в Акті проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії), за формою, наведеною у додатку 4 до Інструкції 332, Акті про нещасний випадок (зникнення, смерть), за формою, наведеною у додатку 5 до Інструкції 332, у разі проведення розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва). 
При медичному огляді військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 4 січня 1994 року № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за № 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із медичної карти стаціонарного хворого, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи). (пункт 21.8 Положення № 402). 
За змістом пункту 21.25 Положення № 402, для прийняття постанови про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), у тому числі які призвели до загибелі (смерті) військовослужбовця, до штатної ВЛК разом із заявою військовослужбовця, серед інших документів, надається оригінал або засвідчена копія довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, наведеною у додатку 5 до цього Положення - для військовослужбовців, які одержали травму (поранення, контузію, каліцтво). 
Довідка про обставини травми (додаток 5), яка видається відповідно до законодавства, формується в електронній формі у вигляді електронного документа, який створюється засобами системи електронного документообігу (пункт 22.1 Положення № 402). 
У разі відсутності технічної можливості формування постанов ВЛК в електронній формі засобами ІКС, постанови ВЛК можуть формуватися у паперовій формі відповідно до цього Положення. Усім створеним в паперовій формі документам присвоюється номер на основі фактичної дати та часу початку формування документа у форматі "рррр-ммдд-ггхх" (чотири цифри року, дефіс, дві цифри місяця, дві цифри дня, дефіс, дві цифри години, дві цифри хвилини). (пункт 22.1 Положення № 402).
Отже, довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), передбачена Додатком 5 до Положення № 402, складається на підставі наказу командира (начальника) військової частини та в ній вказується вид, характер травми, та обставини її отримання. Така довідка складається начальником медичної служби військової частини, як правило, після проведення відповідного розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва). У разі якщо травма (поранення, контузія, каліцтво) військовослужбовця спричинена діями противника, відповідне розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва) не проводиться. Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) надалі враховується ВЛК під час прийняття постанови про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв. 
Відповідно до статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі. 
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України). 
Статтею 255 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.
Згідно з статтею 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в редакції, чинній станом на час виникнення спірних відносин, на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).
У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.
У разі якщо обстановка не дозволяє надати довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію) до направлення пораненого військовослужбовця на лікування поза розташуванням військової частини, вона надсилається до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, до якого приписаний військовослужбовець, який отримав травму (каліцтво, поранення, контузію), протягом 30 днів з дня отримання травми (каліцтва, поранення, контузії) або протягом 30 днів з дня надходження відповідної вимоги територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Законом України від 02.05.2023 № 3080-IX, який набрав чинності 28.05.2023, внесено зміни до статті 260 Статуту, а саме: у частині другій слова "довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію)" замінено словами "довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва)"; а після частини другої доповнено новою частиною такого змісту:
"Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається начальником медичної служби військової частини, як правило, після проведення відповідного розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва)".
У зв`язку з цим частину третю визначено вважати частиною четвертою, яку викладено в такій редакції:
"У разі якщо обстановка не дозволяє надати довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) до направлення військовослужбовця, який одержав травму (поранення, контузію, каліцтво), на лікування поза розташуванням військової частини, така довідка направляється до військового закладу охорони здоров`я або територіального центру комплектування та соціальної підтримки у порядку, встановленому Міністерством оборони України";
Доповнено частиною п`ятою такого змісту: "У разі якщо травма (поранення, контузія, каліцтво) військовослужбовця спричинена діями противника, відповідне розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва) не проводиться. Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається протягом п`яти днів та у такий самий строк направляється до військового закладу охорони здоров`я або територіального центру комплектування та соціальної підтримки у порядку, встановленому Міністерством оборони України".
Аналізуючи наведені норми чинного законодавства, суд зазначає, що процес оформлення довідки про обставини травми може ініціювати як командування військової частини на підставі рапорту командирів або медичних документів, так і сам військовослужбовець шляхом подання відповідного рапорту, якщо раніше таке питання не було порушене командуванням.
Конкретного строку, протягом якого військовослужбовець зобов`язаний звернутися до військової частини для отримання довідки про обставини поранення, контузії або іншої 
равми наказ Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 не встановлює.
Таким чином, суд приходить до висновку, що звернення за довідкою може відбутися у будь-який час після отримання поранення, і таке звернення не може бути визнане несвоєчасним або необґрунтованим, а відсутність довідки не є провиною військовослужбовця.
У той же час, ІНФОРМАЦІЯ_3 у наказі № 2349 від 10.11.2025 "Про результати службового розслідування" не знайшов підстав для видачі позивачу довідки про обставини травми згідно Додатку 5 до Положення № 402. 
Разом з тим, у матеріалах справи наявні пояснення військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 від 23.10.2024, від 25.10.2024, від 07.11.2024 про те, що 09.02.2023 ОСОБА_1 , перебуваючи у місті Бахмут, внаслідок ворожого артилерійського обстрілу отримав контузію (акубаротравму). 
Також, матеріали справи містять первинну медичну картку невідкладної допомоги солдату військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 від 20.02.2023 в якій зазначено про отримання травми 09.02.2023.
Згідно висновку спеціаліста в галузі судової медицини від 19.12.2025, ОСОБА_1 09.02.2023 заподіяна акубаротравма легкого чи середнього ступеня. Однак, лікарі передової хірургічної групи (в тому числі отоларинголог) в м. Дружківка 20.02.2023 об`єктивних клінічних ознак цієї травми не виявила через те, що відновлення потерпілого від акубаротравми триває: легкого ступеня - до 1 тижня, а середнього ступеня - до 1-3 тижнів. Лікарі передової хірургічної групи на підставі клінічних даних виставили діагноз: посттравматичний стресовий розлад, що зазначено в у первинній медичній картці (форма 100) від 20.02.2023. При цьому, акубаротравма (вибухова травма), отримана 09.02.2023 в м. Бахмут внаслідок артилерійського/мінометного обстрілу є безпосередньою причиною або одним із провокуючих/спричинюючих факторів загострення уже існуючого посттравматичного стресового розладу (ПТСР), який діагностовано у ОСОБА_1 та з приводу якого останній проходив лікування. Нова травматична подія 09.02.2023 року безпосередньо спричинила загострення раніше діагностованого ПТСР (код F43.1 за МКХ-10) у ОСОБА_1 . Медичні документи свідчать про прямий причинно-наслідковий зв`язок між посттравматичним стресовим розладом з тривожно-депресивним синдромом у військовослужбовця ОСОБА_1 і отриманою ним мінно-вибуховою травмою 09.02.2023 в м. Бахмут.
З висновку спеціаліста в галузі судової медицини слідує існування прямого причинно-наслідкового зв`язку між посттравматичним стресовим розладом (ПТСР) та отриманою позивачем, під час виконання обов`язків військової служби в районі АДРЕСА_1 у лютому 2023 року, акубаротравмою. 
Посилання відповідача на те, що позивач не проходив лікування від акубаротравми, а ПТСР діагностовано раніше, не спростовує причинного зв`язку між бойовою травмою та погіршенням стану здоров`я позивача, оскільки висновок спеціаліста в галузі судової медицини прямо вказує на акубаротравму як фактор, що спричинив або суттєво погіршив ПТСР у ОСОБА_1 .
Неподання безпосереднім командиром позивача або іншими службовими особами військової частини рапортів за фактом отримання ОСОБА_1 09.02.2023 травми не може бути підставою позбавлення ОСОБА_1 відповідного соціального захисту за наслідками спричинення йому 09.02.2023 травми, отриманої внаслідок дій противника.
Не передання військовою частиною НОМЕР_1 до відповідача службових матеріалів щодо отримання травми (акубаротравми) ОСОБА_2 не впливають на обов`язок ІНФОРМАЦІЯ_5 , як правонаступника військової частини НОМЕР_1 , щодо розгляду звернень Позивача з питань видачі довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).
Суд зауважує, що отримання травми військовослужбовцем під час проходження військової служби є підставою для складання та видачі довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), яка надалі враховується ВЛК під час прийняття постанови про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв із проходженням військової служби. 
При цьому, у разі відсутності документів про обставини одержання поранень (травм, контузій, каліцтв) на момент медичного огляду, приймається постанова із формулюванням Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби, тоді як наявність довідки про обставини травми із зазначенням факту отримання травми під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, дає підстави для прийняття постанови ВЛК із формулюванням Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
З огляду на викладене, суд має право визнати дії суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати вчинити певні дії. Разом з цим, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. Зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.
Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважає на те, що ефективний засіб правого захисту, в розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування.
Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункту 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).
Відповідачем не заперечується факт того, що ОСОБА_3 у період з 07.05.2022 по 18.02.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у м. Бахмач, м. Батурин, м. Бахмут. 
З наявних у справі копій первинної медичної документації (медичних довідок, виписок з історії хвороби, епікризів), поясненнь військовослужбовців, висновку спеціаліста в галузі судової медицини слідує, що позивач 09.02.2023, перебуваючи в м. Бахмут Донецької області, отримав травму, яка пов`язана з проходженням військової служби.
Відповідачем, при розгляді даної справи, не було висловлено жодного заперечення щодо того, що ОСОБА_3 дійсно отримав травму під час військових дій.
В свою чергу, Військовою частиною НОМЕР_1 жодних заходів щодо своєчасного розслідування факту отримання позивачем травми та складання довідки про обставини отримання травми у встановленому законодавством порядку не вжито, а відповідачем, як правонаступником Військової частини НОМЕР_1 , у видачі довідки згідно Додатку 5 до Положення № 402, відмовлено за результатами службового розслідування. 
При цьому, наявність такої довідки є обов`язковою для подальшого визначення ВЛК причинного зв`язку між проходженням служби у лавах ЗСУ з отриманням військовослужбовцем травми.
Відмова відповідача у видачі довідки за формою, передбаченою Додатком 5 до Положення № 402, є протиправною та необґрунтованою. Приймаючи таке рішення, ІНФОРМАЦІЯ_6 не врахував наявні та належні докази, які підтверджують причинний зв`язок між травмою, отриманою ОСОБА_1 09.02.2023, та виконанням ним обов`язків військової служби.
Наявні у матеріалах справи документи та обставини свідчать про те, що зазначена травма була отримана саме під час виконання службових обов`язків, що, у свою чергу, є підставою для оформлення та видачі відповідної довідки за встановленою формою. Ігнорування цих доказів та відмова у видачі довідки фактично порушує права позивача та суперечить вимогам чинного законодавства.
Таким чином, дії відповідача щодо відмови у видачі довідки не відповідають принципам законності, об`єктивності, а також порушують право ОСОБА_3 на належне документальне підтвердження обставин отримання травми під час проходження військової служби.
Зважаючи на вищезазначене, суд приходить до висновку, що в даному випадку відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не видачі ОСОБА_1 довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва). 
За таких обставин, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 10.11.2025 за № 2349 "Про результати службового розслідування", прийнятий без урахування всіх обставин отримання ОСОБА_1 травми (акубаротравми) і, як наслідок, є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому, суд зауважує, що саме на ІНФОРМАЦІЯ_6 , як правонаступника військової частини НОМЕР_1 , покладається обов`язок щодо складання та видачі такої довідки.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
В силу вимог частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Водночас, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 9 КАС України).
У разі задоволення позову суд, застосовуючи припису пункту 10 частина 2 статті 245 КАС України, може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абзац 2 частини 4 статті 245 КАС України).
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, зважаючи на встановлення у справі не виконання відповідачем при розгляді заяви позивача власних повноважень в належному і повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що позивач на підставі частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи.
Як визначено частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до котрих, в тому числі, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
В адміністративному позові ОСОБА_1 просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000,00 гривень.
На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, станом на дату ухвалення рішення у справі №300/99/26, в матеріалах адміністративного позову містяться оредер на надання правничої допомоги та квитанція про сплату на суму 40 000,00 гривень.
Таким чином, представником позивача, на виконання вимог статті 134 КАС України, не надано суду належних доказів, які підтверджують здійснення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 40 000,00 гривень, з огляду на вказане, у суду відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування останніх.
Статтею 137 КАС України унормовано порядок стягнення витрат, пов`язаних із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.
В адміністративному позові ОСОБА_1 просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, зокрема, пов`язані із залученням спеціаліста в розмірі 31 000,00 гривень.
За змістом частини 5 статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
На підтвердження понесення позивачем витрат, пов`язаних із залученням спеціаліста в розмірі 31 000,00 гривень ОСОБА_1 надано до суду квитанцію про оплату послуг.
Таким чином, позивачем, на виконання вимог статті 137 КАС України, не надано суду належних доказів, які підтверджують понесення ОСОБА_1 витрат пов`язаних із залученням спеціаліста в розмірі 31 000,00 гривень, з огляду на вказане, у суду відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування останніх.
Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 "Про результати службового розслідування" від 10.11.2025 за № 2349. 
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 скласти та видати ОСОБА_1 (довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), за формою згідно Додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оброни України від 14.08.2008 за №402 з урахуванням обставин отримання 09.02.2023 мінно-вибухової травми (акубаротравми) в м. Бахмут під час виконання обов`язків військової служби. 

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), АДРЕСА_2 ;
відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_4 ), АДРЕСА_3 .

Суддя   Остап`юк С.В.