Справа №186/99/26
Провадження №1-кп/0186/330/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року  м.Шахтарське.	  	

Шахтарський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого – судді - ОСОБА_1 ,
секретар – ОСОБА_2 ,
з участю: 
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника – адвоката – ОСОБА_4 ,  
обвинуваченого –  ОСОБА_5 , 
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Шахтарському, в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62026170020000652 від 09 січня 2026 року по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровську, громадянина України, освіта середня, розлученого, на момент вчинення злочинів перебував на посаді командира 4-го екіпажу безпілотного літального апарата взводу безпілотних авіаційних комплексів 4-го батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , на обліку в лікарів нарколога та психіатра неперебуваючого, несудимого, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.369 та ч.4 ст.409 КК України,
В С Т А Н О В И В:
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №246 від 29 липня 2025 року ОСОБА_5 призначено на посаду командира 4-го екіпажу безпілотного літального апарата взводу безпілотних авіаційних комплексів 4-го батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 . 
Відповідно до ст.ст.2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який призваний на військову службу за мобілізацією у період воєнного стану.
Відповідно до ч.6 ст.2, п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. Початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за призовом, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, функції якого під час дії воєнного стану в цій частині можуть, відповідно до ч.5 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», виконувати командири військових частин.
Вимоги ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжено до теперішнього часу. 
Крім цього, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24 лютого 2022 року оголошено та на даний час проводиться загальна мобілізація.
Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Відповідно до вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові.
Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. 
Відповідно до ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», неправомірна вигода – це грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи не грошового характеру, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав.
Однак,  ОСОБА_5 , являючись військовослужбовцем та перебуваючи на посаді командира 4-го екіпажу безпілотного літального апарата взводу безпілотних авіаційних комплексів НОМЕР_2 батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин. 
Так, в серпні 2025 року, поблизу станції метро «Салтівська» у м.Харкові ОСОБА_5 , за попередньою домовленістю, зустрівся з раніше знайомою фельдшером відділення соціальної експертизи 12 регіональної військово-лікарської комісії - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та звернувся з питанням можливості проходження військово-лікарської комісії з подальшим отриманням статусу «придатний до служби у частинах забезпечення, ТЦК, ВВНЗ» (колишня назва «обмежено придатний»), на що остання повідомила ОСОБА_5 , що має налагоджені зв`язки з кола службових осіб військово-лікарської комісії та, за умови надання їм неправомірної вигоди у сумі 3000 доларів США, вирішить питання щодо проходження ОСОБА_5 військово-лікарської комісії, за результатом якої йому буде надано статус «придатний до служби у частинах забезпечення, ТЦК, ВВНЗ» (колишня назва «обмежено придатний»).
Водночас, ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність таких дій, маючи злочинний умисел на надання неправомірної вигоди службовій особі за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає вигоду, дії з використанням службового становища, погодився на пропозицію ОСОБА_6 .
Після чого, в серпні 2025 року, під час спілкування у месенджері «WhatsApp» ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб, а саме: у групі з начальником Додаткової позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії №1 від військової частини НОМЕР_3 - ОСОБА_7 , 20 лютого 1997 року нородження, та начальником адміністративної групи 12 регіональної військово-лікарської комісії - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомила ОСОБА_5 про необхідність прибути 25 серпня 2025 року до Новобоварського ОРТЦК у м.Харків, де передати ОСОБА_8 частину неправомірної вигоди у сумі 400 доларів США за видачу направлення на ВЛК Новобоварським ОТРЦК у м.Харків, а 26 серпня 2025 року прибути до голови Додаткової позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії №1 від військової частини НОМЕР_3 - ОСОБА_7 , якому передати ще частину неправомірної вигоди у сумі 1000 доларів США за організацію проходження ВЛК та отримання висновку ВЛК з зазначенням статусу «придатний до служби у частинах забезпечення, ТЦК, ВВНЗ» (колишня назва «обмежено придатний»), після чого, надати залишок неправомірної вигоди в сумі 1600 доларів США. 
Так, 25 серпня 2025 року, приблизно о 15:00 годині, ОСОБА_5 , діючи умисно та протиправно, розуміючи суспільно небезпечний характер своїх дій, усвідомлюючи можливі наслідки та прагнучи їх досягнення, реалізуючи свій злочинний умисел на надання неправомірної вигоди службовій особі, прибув до Новобоварського ОТРЦК у м.Харків, за адресою: м.Харків, вул. Григорівське Шосе, 56, де, під час зустрічі з ОСОБА_8 , надав останній частину неправомірної вигоди у сумі 400 доларів США за видачу направлення на ВЛК до військової частини НОМЕР_3 . 
Після чого, 26 серпня 2025 року, приблизно о 13:50 годині ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого єдиного злочинного умислу на надання неправомірної вигоди, прибув до місця здійснення діяльності Додаткової позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії №1 від військової частини НОМЕР_4 адресою: АДРЕСА_2 , де зустрівся з головою даної ВЛК - ОСОБА_7 , усвідомлюючи його статус та можливості займаної ним посади, надав останньому частину неправомірної вигоди у сумі 1000 доларів США за організацію проходження ВЛК та отримання висновку ВЛК з зазначенням статусу «придатний до служби у частинах забезпечення, ТЦК, ВВНЗ» (колишня назва «обмежено придатний»). При цьому, ОСОБА_7 , отримавши частину неправомірної вигоди, забезпечив проходження ВЛК ОСОБА_5 , за результатами чого останньому було видано довідку військово-лікарської комісії №2025-0826-1021-5881-3 від 26 серпня 2025 року, відповідно до висновків якої, останнього визнано придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. 
Крім того, 26 серпня 2025 року, приблизно о 18:20 годині, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого єдиного злочинного умислу на надання неправомірної вигоди службовій особі, за попередньою домовленістю, зустрівся за адресою: АДРЕСА_3 з ОСОБА_6 та надав останній залишок неправомірної вигоди у сумі 1600 США за видачу в ІНФОРМАЦІЯ_4 направлення на ВЛК, проходження ВЛК у позаштатній постійно діючій військово-лікарській комісії №1 від військової частини НОМЕР_3 та отримання відповідного висновку ВЛК зі статусом «придатний до служби у частинах забезпечення, ТЦК, ВВНЗ» (колишня назва «обмежено придатний»).
Таким чином, ОСОБА_5 , діючи умисно та протиправно, реалізуючи свій злочинний умисел на надання неправомірної вигоди службовій особі за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає вигоду, дії з використанням службового становища, у період серпня 2025 року надав неправомірну вигоду на загальну суму 3000 доларів США (еквівалентних 124 231 гривні 56 копійкам за курсом НБУ) фельдшеру відділення соціальної експертизи 12 регіональної військово-лікарської комісії - ОСОБА_6 , начальнику Додаткової позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії №1 від військової частини НОМЕР_3 - ОСОБА_7 , та начальнику адміністративної групи 12 регіональної військово-лікарської комісії - ОСОБА_8 , які діяли за попередньою змовою групою осіб, за отримання ІНФОРМАЦІЯ_4 направлення на ВЛК №23689 від 25 серпня 2025 року, проходження ВЛК у позаштатній постійно діючій військово-лікарській комісії №1 від військової частини НОМЕР_3 та отримання відповідного висновку ВЛК№2025-0826-1021-5881-3 від 26 серпня 2025 року зі статусом «придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони».  
На підставі наказу командира військової частини №246 від 29 липня 2025 року ОСОБА_5 призначено на посаду командира 4-го екіпажу безпілотного літального апарата взводу безпілотних авіаційних комплексів 4-го батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 . 
Таким чином, відповідно до ст.ст.2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який призваний на військову службу за мобілізацією у період воєнного стану.
Відповідно до ч.6 ст.2, п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. Початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за призовом, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, функції якого під час дії воєнного стану в цій частині можуть, відповідно до ч.5 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», можуть виконувати командири військових частин.
Вимоги ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
У відповідності до вимог ст.ст.9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (зі змінами), ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку та дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.
Пунктом 3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Згідно вимог ст.ст.12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Згідно зі ст.1 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24 лютого 2022 року (№ 2102-ІХ), відповідно до пункту №31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено воєнний стан, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, який у подальшому продовжено указом Президента України №29/2022 з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року на 30 діб, який подовжено указом Президента України №35/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 09 травня 2025 року строком на 90 діб, який продовжено до теперішнього часу. 
Положеннями статті 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Так, під час проходження військової служби командир 4-го екіпажу безпілотного літального апарата взводу безпілотних авіаційних комплексів 4-го батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_5 , відповідно до положень Військової присяги та вимог ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, у разі потреби відлучитися, питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.
Однак, молодший сержант - ОСОБА_5 , під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів, вирішив стати на злочинний шлях. 
Так, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, обіймаючи посаду командира 4-го екіпажу безпілотного літального апарата взводу безпілотних авіаційних комплексів 4-го батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 , достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст.65, 68 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.ст.1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.
Так, молодший сержант - ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на ухилення від несення обов`язків військової служби, з метою незаконно ухилитися від неї, шляхом обману, в умовах воєнного стану, а саме: з метою уникнення участі у виконанні бойових завдань, у порушення вимог ст.ст.65, 68 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.ст.1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 25 серпня 2025 року, приблизно о 15:00 годині, прибув до Новобоварського ОТРЦК у м.Харкові, за адресою: м.Харків, вул.Григорівське Шосе, 56, де, під час зустрічі з ОСОБА_8 надав останній частину неправомірної вигоди у сумі 400 доларів США , а 26 серпня 2025 року, приблизно о 13:50 годині, прибув до місця здійснення діяльності Додаткової позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії №1 від військової частини НОМЕР_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , де зустрівся з головою даної ВЛК - ОСОБА_7 , і надав останньому частину неправомірної вигоди у сумі 1000 доларів США та 26 серпня 2025 року, приблизно о 18:20 годині, зустрівся за адресою: м.Харків, Салтівське Шосе, 145-В з ОСОБА_6 , які діяли за попередньою змовою групою осіб, та надав останній залишок неправомірної вигоди у сумі 1600 США, тобто, надав неправомірну вигоду на загальну суму 3000 доларів США (еквівалентних 124 231 гривні 56 копійок за курсом НБУ) за отримання у ІНФОРМАЦІЯ_4 направлення на ВЛК №23689 від 25 серпня 2025 року, проходження ВЛК у позаштатній постійно діючій військово-лікарській комісії №1 від військової частини НОМЕР_3 та отримання відповідного висновку ВЛК№2025-0826-1021-5881-3 від 26 серпня 2025 року зі статусом «придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони». 
Таким чином, ОСОБА_5 , отримавши висновок ВЛК №2025-0826-1021-5881-3 від 26 серпня 2025 року зі статусом «придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони», ухилився від несення обов`язків військової служби, шляхом обману з метою уникнення участі у виконанні безпосередніх бойових завдань.  
23 лютого 2026 року між начальником Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони –  ОСОБА_3 , якому, на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора в кримінальному провадженні №62026170020000652 від 09 січня 2026 року, з одного боку, та обвинуваченим у цьому провадженні -  ОСОБА_5 , у присутності захисника – адвоката – ОСОБА_4 , з іншого боку, на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України, в приміщенні адміністративної будівлі Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону за адресою: м.Харків, вул.Євгена Котляра, №7, укладено угоду про визнання винуватості, за умовами якої: обвинувачений –  ОСОБА_5 , беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.369, ч.4 ст.409 КК України, вчинених ним за викладених вище обставин у повному обсязі висунутого обвинувачення, під час судового провадження щиро покаявся у скоєних злочинах, зобов`язався активно сприяти розкриттю злочинів та розгляду кримінального провадження судом.
Сторони врахували обставини, передбачені ст.470 КПК України, а саме те, що обвинувачений на стадії судового провадження визнав вину, щиро розкаявся та добровільно погодився на укладення угоди про визнання винуватості, що свідчить про сприяння суду у швидкому, ефективному та справедливому розгляді кримінального провадження. В той же час, враховано наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження даного кримінального провадження. 
На підставі ст. 75 КК України, враховуючи наявність обставини, яка пом`якшує покарання: щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також те, що обвинувачений ОСОБА_5 , на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем служби, по місцю проживання компрометуючі матеріали щодо ОСОБА_5 відсутні, а також те, приймає безпосередню участь у відсічі в збройній агресії рф проти України, є учасником бойових дій, слід звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.
У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Покарання вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян підлягає самостійному виконанню.
Сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_5 , з урахуванням положень ст.ст.50, 63, 65, 70, 75, 76 КК України, по ч.1 ст.369 КК України – у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян – сімнадцять тисяч гривень, по ч.4 ст.409 КК України - у виді позбавлення волі на строк п`ять років. На підставі ст.75 КК України, враховуючи наявність обставини, яка пом`якшує покарання: щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також те, що обвинувачений - ОСОБА_5 , на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем служби, по місцю проживання компрометуючі матеріали щодо ОСОБА_5 відсутні, а також те, що приймає безпосередню участь у відсічі в збройній агресії рф проти України, є учасником бойових дій, слід звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.
У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян підлягає самостійному виконанню.
В угоді також передбачені наслідки укладення угоди, її затвердження та невиконання, які роз`яснені ОСОБА_5 .
Прокурор у підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості підтримав, просив її затвердити та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання по ч.1 ст.369, ч.4 ст.409 КК України, у відповідність ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Покарання у виді штрафу, враховуючи, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.369 КК України, згідно ст.45 КК України, відноситься до категорії корупційних, виконувати самостійно.   
Обвинувачений –  ОСОБА_5 , визнав повністю себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.369 КК України та ч.4 ст.409, підтвердив суду, що пішов служити добровольцем, їх довгий час не відпускали у відпустки, через що вони подзвонили на «гарячу лінію», після чого їм надали відпустку. Під час відпустки він звернувся в ТЦК, кошти давав, щоб звернути увагу на своє здоров`я. Весь час він був на передку, у них дорога в один кінець. За чотири роки він всього два рази був у відпустці. У вчиненому розкаюється, просить угоду про визнання винуватості затвердити та призначити йому узгоджене сторонами покарання. 
Захисник обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні просила суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене сторонами покарання.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.2 ст.468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких і тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Пунктом 1 ч.3 ст.314 КПК України визначено, що при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
В підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що  ОСОБА_5 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.369 та ч.4 ст.409 КК України.
Сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст.472 КПК України, Закону України про кримінальну відповідальність, в тому числі, щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженої міри покарання, яка передбачена санкціями ч.1 ст.369 та ч.4 ст.409 КК України.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, переконався, що кваліфікація дій обвинуваченого є правильною, оскільки  ОСОБА_5  обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.369 та ч.4 ст.409 КК України.
Укладення угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений - ОСОБА_5 , повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.
Відповідно до ч.5 ст.65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
На підставі ст.65 КК України, п.1 Постанови Пленуму ВССУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Міра покарання, яка узгоджена сторонами, є достатньою для виправлення, перевиховання обвинуваченого та відповідає загальним засадам призначення покарання. 
Крім того, при призначені покарання враховано, що ОСОБА_5 є таким, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем служби.
Відповідно до вимог ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ч.7 ст. 474 КПК України, відсутні.
Таким чином, за наслідками розгляду угоди про визнання винуватості під час підготовчого судового провадження, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим, призначення  ОСОБА_5  узгодженої сторонами міри покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.369, ч.4 ст.409 КК України, та ухвалення обвинувального вироку.
Так як укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, обвинувачений відмовився від здійснення права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а саме: від допиту під час судового розгляду свідків обвинувачення, подання клопотання про виклик свідків і подання доказів, що свідчать на його користь; що обвинувачений скоїв тяжкий та нетяжкий злочини, щиро розкаявся в скоєному, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, тобто угода відповідає вимогам цього Кодексу, закону та ухваленню вироку, тому суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості і призначити ОСОБА_5 покарання по ч.1 ст.369 КК України – у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян – сімнадцять тисяч гривень, по ч.4 ст.409 КК України - у виді позбавлення волі на строк п`ять років, на підставі ч.1 ст.70, ст.72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання призначених покарань, остаточно призначити покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян – сімнадцять тисяч гривень, та позбавлення волі на строк п`ять років, у відповідність ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Покарання у виді штрафу, передбачене ч.1 ст.369 КК України, виконувати самостійно, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень, як ним, так і іншими особами.
Кваліфікація скоєного ОСОБА_5 по ч.1 ст.369 та ч.4 ст.409 КК України правильна, за ознакою: по ч.1 ст.369 КК України - надання неправомірної вигоди службовій особі за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням наданого службового становища;
ч.4 ст.409 КК України – ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, в умовах воєнного стану.  
Обставини, які пом`якшують покарання, передбачені ст.66 КК України, – щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України, – відсутні. 
Цивільний позов по справі не заявлений.  
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.  
Запобіжний захід до ОСОБА_5  не застосовувався.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 394, 468, 469, 472, 473, 474, 475 КПК України, - суд 
У Х В А Л И В :

Затвердити укладену  23 лютого 2026 року між начальником Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони – ОСОБА_3 , якому, на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора в кримінальному провадженні №62026170020000652 від 09 січня 2026 року, з одного боку, та обвинуваченим у цьому провадженні -  ОСОБА_5 , у присутності захисника – адвоката – ОСОБА_4 , з іншого боку, на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України, в приміщенні адміністративної будівлі Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону за адресою: м.Харків, вул.Євгена Котляра, №7, угоду про визнання винуватості, за умовами якої: обвинувачений –  ОСОБА_5 , беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.369, ч.4 ст.409 КК України, вчинених ним за викладених вище обставин у повному обсязі висунутого обвинувачення, під час судового провадження щиро покаявся у скоєних злочинах, зобов`язався активно сприяти розкриттю злочинів та розгляду кримінального провадження судом.
Сторони врахували обставини, передбачені ст.470 КПК України, а саме те, що обвинувачений на стадії судового провадження визнав вину, щиро розкаявся та добровільно погодився на укладення угоди про визнання винуватості, що свідчить про сприяння суду у швидкому, ефективному та справедливому розгляді кримінального провадження. В той же час, враховано наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження даного кримінального провадження. 
Сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_5 , з урахуванням положень ст.ст.50, 63, 65, 70, 75, 76 КК України, по ч.1 ст.369 КК України – у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян – сімнадцять тисяч гривень, по ч.4 ст.409 КК України - у виді позбавлення волі на строк п`ять років. На підставі ст.75 КК України, враховуючи наявність обставини, яка пом`якшує покарання: щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також те, що обвинувачений - ОСОБА_5 , на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем служби, по місцю проживання компрометуючі матеріали щодо ОСОБА_5 відсутні, а також те, що приймає безпосередню участь у відсічі збройної агресії рф проти України, є учасником бойових дій, слід звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.
У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян підлягає самостійному виконанню.
В угоді також передбачені наслідки укладення угоди, її затвердження та невиконання, які роз`яснені ОСОБА_5 .
ОСОБА_5  визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.369 та ч.4 ст.409 КК України, та призначити йому покарання:
по ч.1 ст.369 КК України – у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян – сімнадцять тисяч гривень;
по ч.4 ст.409 КК України - у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
У відповідність ч.1 ст.70, ст.72 КК України за сукупністю злочинів, шляхом повного складання призначених покарань, остаточно призначити покарання у виді штрафу в розмірі  однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян – сімнадцять тисяч гривень, та позбавлення волі на строк п`ять років. 
На підставі ст.75 К К України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в один рік, не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідність пунктів 1, 2 ч.1 ст.76 КК України – покласти на ОСОБА_5 обов`язки:
• періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
• повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок суду в частині призначення покарання по ч.1 ст.369 КК України – у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян – сімнадцять тисяч гривень, виконувати самостійно.
Цивільний позов по справі не заявлений. 
Речові докази та процесуальні витрати відсутні. 
Запобіжний захід до ОСОБА_5  не застосовувався.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції – після його проголошення. 
Вирок Шахтарського міського суду Дніпропетровської області на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Шахтарський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без їх згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення їм наслідків укладення угоди; 
3)прокурором, виключно з підстав призначення покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому, згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу, угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя:        ОСОБА_9