ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
"24" лютого 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/4460/25	

Господарський суд Одеської області у складі судді Рога Н.В., розглянув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" ( вх.№2-323/26 від 20.02.2026р.) про ухвалення додаткового рішення у справі №916/4460/25 

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" (02232, м. Київ, вул. Закревського, буд. 16, код ЄДРПОУ 37141112)
До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОСВІТ СЕРВІС» (75100, Херсонська обл., Олешківський р-н., м. Олешки, вул. Гвардійська, буд. 103, код ЄДРПОУ 38480708)
про стягнення 

ВСТАНОВИВ:

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «АВТОСВІТ СЕРВІС» про стягнення основного боргу за Договором за № 8730-23/2016 від 25.03.2016р. у розмірі 188 107 грн 36 коп., пені у розмірі 23 362 грн 09 коп., 12% річних у розмірі 21 193 грн 56 коп., інфляційних втрат у розмірі 108 908 грн 05 коп.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.01.2026р. позовну заяву ТОВ "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" до ТОВ «АВТОСВІТ СЕРВІС» задоволено. Стягнуто з ТОВ «АВТОСВІТ СЕРВІС» на користь ТОВ "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" заборгованість за Договором за № 8730-23/2016 від 25.03.2016р. у розмірі 188 107 грн 36 коп., пеню у розмірі 23 362 грн 09 коп., 12% річних у розмірі 21 193 грн 56 коп., інфляційні втрати у розмірі 108 908 грн 05 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 098 грн 86 коп.
20 лютого 2026р. до суду від ТОВ "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" надійшла заява (вх.№2-323/26) про ухвалення додаткового рішення та стягнення з ТОВ «АВТОСВІТ СЕРВІС» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 48 578 грн 55 коп. 
В обгрунтування заяви позивач посилається на наявність договору №27/10/2025-1ПД про надання правової (правничої) допомоги від 27.10.2025р., додаткової угоди від 03.11.2025р. до нього, опису послуг, наданих адвокатом Спиридоновим Олегом Володимировичем за цим договором, складеним сторонами 03.11.2025р. 
Також заявник послався на положення ст.ст.123, 126, 129, 244 ГПК України та навів судову практику з питань стягнення витрат на правничу допомогу. 
Згідно ч.3 ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Враховуючи зазначені положення законодавства, заява ТОВ "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" про ухвалення додаткового рішення розглядається судом без повідомлення учасників справи. 
Розглянув матеріали справи, заяву ТОВ "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС", суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. 
У силу положень п. 12 ч.3 ст. 12 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. 
Впровадження зазначеного принципу має на меті забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно із положеннями ст. 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. 
Частинами першою, другою ст. 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Згідно з. 5 ч.1 ст. 237 ГПК України в числі питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду, зазначено розподіл між сторонами судових витрат. 
Зокрема, відповідно до положень ч.4 ст. 129 ГПК України: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Отже, з аналізу наведених норм можна зробити висновок, що питання про стягнення/визначення/розподіл судових витрат є складовою судового процесу - правом сторони на користь якої ухвалено судове рішення відшкодувати свої судові витрати.
Наведені норми процесуального закону визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи, що ґрунтується на принципі обов`язковості відшкодування судових витрат особи, на користь якої ухвалено судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом.
Верховний Суд у додаткових постановах від 17.12.2021р. у справі №10/5026/290/2011 (925/1502/20), від 06.12.2023р. у справі №905/493/22, від 01.11.2023р. у справі №911/1340/22 зазначив, що право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
У постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.02.2024р. у справі №910/9714/22 зазначено, що практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України). 
Положення ст.ст. 124, 126, 129 ГПК України у сукупності з положеннями ст. 221 ГПК України дають підстави дійти висновку, що у разі подання стороною таких доказів до закінчення судових дебатів у справі, суд може вирішити питання розподілу судових витрат під час ухвалення судового рішення. У разі якщо сторона (з поважних причин) до закінчення судових дебатів не подала докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, але зробила про це відповідну заяву суд може вирішити питання про судові витрати, шляхом ухвалення додаткового рішення.
За приписами ч.1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Суд вважає за необхідне зауважити, що першою заявою по суті спору, поданою ТОВ "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС", є позовна заява, що надійшла до Господарського суду Одеської області 04.11.2025р., у якій позивачем наведено попередній (орієнтовний ) розрахунок суми судових витрат та зазначено, що фактично понесені витрати на правничу допомогу складають 31 500 грн, очікується понести витрати на правничу допомогу у розмірі 17 000 грн. 
Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.
Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема, не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.01.2022 р. у справі №921/221/21, від 31.05.2022 у справі №917/304/21). Вказана позиція застосована також у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024р. у справі №910/9714/22, додатковій постанові Верховного Суду від 03.04.2024р. у справі №910/12005/22).
Положення ч.8 ст.129 ГПК підлягають застосуванню судом під час дослідження обставин стосовно дотримання стороною порядку та строків подання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, і у разі дотримання стороною цих вимог, суд здійснює розподіл судових витрат. У разі не дотримання стороною порядку та строків на подання таких доказів суд залишає таку заяву без розгляду.
Заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною.
З матеріалів справи убачається, що 20.02.2026р. до суду від ТОВ "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" надійшла заява (вх.№2-323/26) про стягнення судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 48 578 грн 55 коп. 
У ст.126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Суд зазначає, що згідно з п. 12 ч.3 ст.2 ГПК України однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно з положеннями ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За приписами ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).
За змістом ч.3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Отже, надання адвокатом правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, положення щодо якого містяться, зокрема у Главі 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст.903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору. Згідно з положеннями цієї статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки: (1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у ч.2 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ); (2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ;(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06.03.2019 р. у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 р. у справі № 910/4201/19, від 02.02.2023р. у справі №915/606/21.
Суд зазначає, що представником позивача у справі №916/4460/25 був адвокат Спиридонов Олег Володимирович, який підписав позовну заяву на підставі довіреності від 03.11.2025р. 
За матеріалами справи, до позовної заяви позивачем було надано копію договору №27/10/2025-1ПД про надання правової (правничої) допомоги, укладеного 27.10.2025р. між адвокатом Спиридоновим Олегом Володимировичем (Адвокат) та ТОВ "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" (Клієнт), додаткової угоди від 03.11.2025р. до договору №27/10/2025-1ПД про надання правової (правничої) допомоги, опису наданих послуг за договором №27/10/2025-1ПД про надання правової (правничої) допомоги від 27.10.2025р., платіжної інструкції від 03.11.2025р. №627 на суму 31 500 грн із призначенням платежу «оплата згідно договору адвокатських послуг Дог.ПД№27/10/2025-1ПД від 27.10.2025р.». 
Судом встановлено, що згідно п.1.1 договору №27/10/2025-1ПД про надання правової (правничої) допомоги від 27.10.2025р. Адвокат бере на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених цим договором, надати необхідну правову допомогу Клієнту щодо захисту його прав та законних інтересів у господарських судах всіх інстанцій у відповідності до ГПУ України відносно контрагента ТОВ «АВТОСВІТ СЕРВІС» щодо стягнення з останнього на користь Клієнта суми дебіторської заборгованості та штрафних санкцій у зв`язку із порушенням договірних зобов`язань, а Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату гонорар за надання такої правової допомоги. 
Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання своїх забов`язань за цим договором. 
Правова допомога включає вивчення та аналіз документів, що підтверджують наявність спору, чинного законодавства України, якими врегульовані спірні правовідносини та процесуальні підстави для проведення позовної роботи в інтересах Клієнта, а також підготовку та подання до суду заяв по суті справи, передбачених ГПК України; від імені Клієнта здійснювати представництво його процесуальних прав та обов`язків в процесуальному статусі позивача, які передбачені ГПУ України ( п.1.2 договору). 
Порядок оплати послуг адвоката регулюється розділом 4 договору, у якому зазначено, що за правову, передбачену п.1.2 договору Клієнт сплачує Адвокату винагороду у розмірі, визначеному у додаткових угодах до цього договору за наступними розрахунковими ставками: зокрема. за представництво Клієнта та ведення справи у господарському суді першої інстанції, в тому числі підготовку та подання заяв по суті справи та з процесуальних питань, участь у судових засіданнях – 3 500 грн за 1 годину витраченого часу Адвоката ( п.4.1. договору). 
03 листопада 2025р. адвокат Спиридонов Олег Володимирович (Адвокат) та ТОВ "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" уклали додаткову угоду до договору №27/10/2025-1ПД про надання правової (правничої) допомоги від 27.10.2025р., згідно п.1.1 якої сторони домовилися, що розмір винагороди за надання послуг за основним договором становить : за вивчення та аналіз документів, що підтверджують наявність спору, чинного законодавства України, якими врегульовані спірні правовідносини та процесуальні підстави для проведення позовної роботи в інтересах Клієнта, судової практики Верховного Суду, а також підготовку та подання до Господарського суду Одеської області позовної заяви- 31 500 грн. (Згідно опису послуг, що додається); за представництво Клієнта та ведення справи у Господарському суді Одеської області в процесуальному статусі позивача, у тому числі участь у судових засіданнях – 3 500 грн за годину витраченого часу Адвоката. 
Винагорода, згідно з п.1.1.додаткової угоди сплачується Клієнтом на умовах 100% передплати. А винагорода, передбачена п.1.2 додаткової угоди сплачується Клієнтом після виконання всіх умов основного договору на підставі акту приймання-передачі (п.2 додаткової угоди). 
За згодою сторін, у разі задоволення судом позову у справі, Клієнт сплачує Адвокату гонорар у розмірі 5% від суми, присудженої судом на користь Клієнта ( п.4 додаткової угоди). 
Згідно опису наданих послуг за договором №27/10/2025-1ПД про надання правової (правничої) допомоги від 27.10.2025р. Адвокат надав послуги у вигляді : вивчення та аналіз документів, що підтверджують наявність спору загальною вартістю 1 312 грн 50 коп. ( 3 500 грн за 1 год витраченого часу х 0,375 год); вивчення та аналіз чинного законодавства України, якими врегульовані спірні правовідносини та процесуальні підстави для проведення позовної роботи. Вивчення та аналіз судової практики Верховного суду щодо застосування норм права, якими врегульовані спірні правовідносини. Підготовка та узгодження з Клієнтом правової позиції по справі, збір доказів на суму 437 грн 50 коп. ( 3 500 грн за 1 год витраченого часу х 0,125 год) ; опрацювання стратегії захисту інтересів Клієнта і правових підстав позову, написання (набрання) тексту позовної заяви, сформування матеріалів позовної заяви, здійснення обрахунків сум, що підлягають стягненню, підготовка та подання до суду позовної заяви ( на 11 аркушах) з розрахунками сум, що стягуються і додатками в електронному вигляді через систему Електронний суд ЄСІТС, направлення копії позовної заяви з додатками на адресу ТОВ «АВТОСВІТ СЕРВІС» на суму 29 750 грн ( 3 500 грн за 1 год витраченого часу х 8,5 ). 
Але, позивачем до матеріалів справи не надано акту приймання-передачі наданих Адвокатом послуг правничої допомоги на суму 31 500 грн, а сам по собі опис наданих послуг не може бути розцінений судом як акт приймання-передачі наданих послуг, адже не містить жодного посилання на це, як і не містить посилання на те, що Клієнтом такі послуги прийнято. 
Факт сплати ТОВ "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" на користь адвоката Спиридонова О.В. 31 500 грн згідно платіжної інструкції від 03.11.2025р. №627 на суму 31 500 грн із призначенням платежу «оплата згідно договору адвокатських послуг Дог.ПД№27/10/2025-1ПД від 27.10.2025р.». не може бути доказом прийняття Клієнтом послуг, адже, як вже зазначалося вище, за умовами п.2 додаткової угоди від 03.11.2025р. до договору №27/10/2025-1ПД про надання правової (правничої) допомоги від 27.10.2025р., сплата 31 500 грн є 100% передплатою. 
За таких обставин, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 31 500 грн. 
Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 5% від суми, присудженої судом на користь Клієнта ( п.4 додаткової угоди), суд зазначає наступне. 
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц звернула увагу не те, що: 1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін; 2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу; 3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони
Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 26.02.2015 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим..
Суд враховує, що 12.05.2020р. Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), в якій підтвердила свій висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19)), та зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000р. у справі «Іатрідіс проти Греції» («Iatridis v. Greece»,заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч.ч.5-7, 9 ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.03.2021р. у справі №910/15621/19 від 01.08.2019р. у справі № 915/237/18, від 24.10.2019р. у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020р. у справі № 904/3583/19.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У даній справі умова щодо сплати «гонорару успіху» зазначена у п.п.4 додаткової угоди до договору №27/10/2025-1ПД про надання правової (правничої) допомоги від 27.10.2025р., відповідно до якого за згодою сторін, у разі задоволення судом позову у справі, Клієнт сплачує Адвокату гонорар у розмірі 5% від суми, присудженої судом на користь Клієнта. 
Отже, обов`язок Клієнта щодо сплати Адвокату «гонорару успіху» виникає лише після додаткового погодження сторонами такої умови.
З матеріалів справи не вбачається, що сторони за договором№27/10/2025-1ПД про надання правової (правничої) допомоги від 27.10.2025р. дійшли згоди щодо сплати Клієнтом Адвокату «гонорару успіху» у розмірі 5% від суми, присудженої судом на користь Клієнта. 
Суд звертає увагу, що зазначення про можливість встановлення «гонорару успіху» в договорі на правову допомогу не створює обов`язків для ТОВ "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" щодо сплати такого виду гонорару на користь адвоката Спиридонова О.В. без додаткового погодження, отже, не є обов`язковими, тому не підлягає стягненню з відповідача. 
Крім того, у даному випадку представник позивача адвокат Спиридонов О.В. участі у судових засіданнях не брав, за заявами, що надійшли до суду 01.12.2025р., 06.01.2026р., просив розглянути справу за відсутності сторони позивача, за наявними у справі матеріалами. У зв`язку із відсутністю відзиву на позовну заяву, будь-яких клопотань відповідача, що потребували б вчинення представником позивача певних дій ( підготовка відповіді на відзив, заперечень тощо), адвокатом Спиридоновим О.В. здійснено не було. 
За таких обставин, враховуючи все викладене вище. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача «гонорару успіху» у розмірі 17 078 грн 55 коп. 
Таким чином, у задоволенні заяви ТОВ "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" ( вх.№2-323/26 від 20.02.2026р.) про стягнення з ТОВ «АВТОСВІТ СЕРВІС» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 48 578 грн 55 коп. слід відмовити. 
Суд зазначає, що в рішенні ЄСПЛ «Кузнєцов та інші проти Росії» від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.
ЄСПЛ у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України»).
Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись ст.ст. 123 - 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Ухвалити додаткове рішення у справі №916/4460/25.
2. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОСВІТ СЕРВІС» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 48 578 грн 55 коп. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Повне рішення складено 24 лютого 2026р. 

Суддя Н.В. Рога