ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/1424/24
Провадження № 22-ц/820/581/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,
секретар судового засідання Заворотна А.В.
за участю: стягувачки ОСОБА_1 та її представника – адвоката Тарасевич Л.М. 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана його представником ОСОБА_3 , на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2025 року за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно одержаних коштів (суддя Карплюк О.І.).
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та його представника, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У грудні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно одержаних коштів.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2024 року у справі № 686/1424/24 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15 січня 2024 року і до повноліття доньки, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп. 
На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні Теофіпольського ВДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ).
Водночас, зазначав, що на даний час відсутні правові підстави для стягнення з заявника аліментів, з огляду на те, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2025 року у справі №686/31407/24 виключено з актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Оскільки ОСОБА_2 не є батьком ОСОБА_6 , то в нього відсутні будь-які обов`язки щодо її утримання. В той же час в межах виконавчого провадження з заявника на користь ОСОБА_4 стягнуті кошти - аліменти на утримання ОСОБА_6 в сумі 71822,30 грн.
Враховуючи викладене, просив суд визнати виконавчий лист № 686/1424/24 від 29.04.2024, виданий Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15 січня 2024 року і до повноліття доньки, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, таким, що не підлягає виконанню; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 безпідставно одержані за виконавчим листом № 686/1424/24 від 29.04.2024, виданим Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області, грошові кошти у розмірі 71822,30 грн.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2025 року заяву задоволено частково.
Визнано виконавчий лист, виданий Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду від 18 березня 2024 року у справі №686/1424/24 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15 січня 2024 року і до повноліття доньки, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку таким, що не підлягає виконанню. В решті вимог заяви відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції в частині відмови у стягненні безпідставно одержаних коштів, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заявлених вимог. При цьому, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Вважає, що судом безпідставно застосовано норми статті 445 ЦПК України до вказаних правовідносин. З огляду на те, що у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.
Наслідки визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, передбачені ч. 4 ст. 432 ЦПК України. Саме про необхідність застосування вказаної норми зазначав ОСОБА_2 в своїй заяві.
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував положення ч. 4 ст. 432 ЦПК України, які врегульовують правовідносини, що склалися.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що заявник просить стягнути з ОСОБА_4 грошові кошти, які фактично не були нею отримані. 
В судовому засіданні стягувачка ОСОБА_1 та її представник – адвокат Тарасевич Л.М. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Заявник ОСОБА_2 та його представник – адвокат Стешіна Т.М. в судове засідання не з`явились, про день, місце і час розгляду справи повідомлені належним чином. Представником заявника подано до апеляційного суду клопотання про розгляд справи за відсутності скаржника та його представника. 
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
За змістом апеляційної скарги ухвала суду першої інстанції в частині задоволення заявлених вимог про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ст. 367 ЦПК України, не переглядається.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи в задоволенні заявлених вимог про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 безпідставно одержаних за виконавчим листом коштів, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення вимог в цій частині.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Відповідно до ч. 4 ст. 432 ЦПК України, про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.
Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Правовий аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Судом встановлено, що аліментні виплати позивачем здійснювались в межах виконавчого провадження №74908889 з примусового виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.03.2024 у справі №686/1424/24, що набрало законної сили, а, отже, відсутні правові підстави для можливості повернення цих коштів платнику аліментів.
За загальним правилом, передбаченим частиною першою статтею 1215 ЦК України, безпідставно набуті аліменти не підлягають поверненню. Аналіз частини першої статті 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.
З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.
Відповідно до положень статті 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Водночас, вимога про повернення коштів, витрачених на забезпечення життєдіяльності дитини, не відповідає інтересам дитини.
Таким чином, повернення отриманих за тривалий час дитиною аліментів може зашкодити інтересам дитини та поставити під загрозу її право на належний рівень життя та гармонійний розвиток її особистості.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Враховуючи те, що відповідно до частини першої статті 179 СК України саме неповнолітня дитина є власником одержаних на її утримання аліментів, а концепція забезпечення найкращих інтересів дитини є провідною у вітчизняному та міжнародному сімейному праві, вимоги заявника про повернення сплачених на утримання дитини аліментів не ґрунтуються на вимогах закону, зокрема і статті 1215 ЦК України.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відмови в задоволенні заявлених вимог про стягнення безпідставно одержаних за виконавчим листом коштів.
При цьому, суд першої інстанції при постановленні ухвали в цій частині помилково послався на положення ст. 445 ЦПК України, і з цього приводу, є підставними доводи апеляційної скарги, однак, це не призвело до неправильного вирішення справи по суті заявлених вимог.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні заявлених вимог постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому, підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана його представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2025 року в частині відмови в задоволенні заявлених вимог залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 березня 2026 року.

Суддя-доповідач      І.В. П`єнта

Судді:       А.П. Корніюк

О.І. Талалай